Олевський районний суд Житомирської області    
Справа № 279/5626/25
2/287/674/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Винара Л.В.

з участю секретаря Кострицької Т.П.

позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

представника позивача Ліліцького О.І. (в режимі відеоконференції)

представника відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Олевського районного суду Житомирської області в м. Олевську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В С Т А Н О В И В :
Стислий виклад позиції учасників справи.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
На обгрунтування своєї позиції зазначає, що 28.02.2025 року, о 18 год. 00 хв., у м. Києві, по проспекту Академіка Палладіна, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки MERCEDES BENZ, державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який внаслідок удару в некерованому стані зіткнувся з автомобілем SKODA, який внаслідок удару в некерованому стані зіткнувся з автомобілем FIAT, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 20.03.2025 року по справі №759/5119/25 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. У зв`язку з тим, що на момент ДТП водій транспортного засобу марки MERCEDES BENZ, державний номерний знак НОМЕР_1 був забезпечений за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» позивачем від страхової компанії було отримано 160000 грн. 00 коп. Проте, згідно рахунку на оплату по замовленню №1626 від 12.03.2025 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача за послуги та товари становить 353224 грн. 68 коп. Також, згідно рахунку на оплату по замовленню №1618 від 12.03.2025 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача за товари становить 2000 грн. 00 коп. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 195224 грн. 68 коп. 
На підставі наведеного, керуючись нормами ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також практикою Великої Палати Верховного Суду позивач просить суд позовну заяву задоволити у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 195224 грн. 68 коп. Також, позивач просить вирішити питання про розподіл судових витрат.
25.11.2025 року на адресу суду, за допомогою засобів поштового зв`язку, від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві ОСОБА_3 вказує, що на його переконання позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не доведеними жодними належними та допустимими доказами, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити повністю. Зокрема, на підтвердження матеріального збитку позивач надав рахунок №1618 від 12.03.2025 року та №1626 від 12.03.2025 року, проте вартість на одні і ті ж роботи у наданих позивачем рахунках відрізняються. Також, на переконання ОСОБА_3 розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку підтверджується відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», Методики, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/2092. З огляду на зазначене відповідач не погоджується з розміром майнової шкоди наведеної у рахунках.
До відзиву додано фотознімки з місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
19.03.2026 року на адресу суду, за допомогою підсистеми «Електронний суд», від представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Вербового Р.П. надішли пояснення у справі. У наданих поясненнях сторона відповідача звертає увагу суду, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону. При цьому, вказує, що надані до суду розрахунки без доказів їх оплати та понесення витрат на відновлювальний ремонт не можуть вважатися належними та достовірними доказами на підтвердження розміру завданого матеріального збитку, а тому підстав для стягнення заявленої суми не існує у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю.
Будь-яких інших заяв, клопотань або письмових пояснень від сторін по справі не надходило.
Процесуальні дії по справі.
Ухвалою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Недашківської Л.А. позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди передано за підсудністю на розгляд Олевського районного суду Житомирської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у вказаній цивільній справі – Винара Л.В.
Оскільки, відповідачем у позовній заяві визначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд у відповідності до норм ЦПК України звернувся до відповідного органу реєстрації з проханням надати інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача по справі ОСОБА_3 .
На запит суду від Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області за вих. №1021 від 20.10.2025 року надійшла інформація зі змісту якої слідує, що ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Олевського районного суду Житомирської області Винара Л.В. від 21.10.2025 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та визначено дату підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 19.02.2026 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та визначено дату судового засідання.
Позиція учасників справи у судовому засіданні. 
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ліліцький Р.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задоволити. При цьому, вказали про те, що на даний час автомобіль належний позивачу не відремонтований та кошти відповідно до наданих ними рахунків не сплачувалися. Вважають за можливе проводити розгляд справи без участі представника третьої особи, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Вербовий Р.П. у судовому засіданні підтримав наданий ним раніше відзив на позовну заяву та письмові пояснення, заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказана правова позиція повністю узгоджена з його довірителем ОСОБА_3 . Не заперечує проти розгляду справи без участі представника третьої особи, яка повідомлялася про розгляд справи у встановленому законом порядку.
Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.
Вислухавши позивача, представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом в ході розгляду справи встановлено, що 28.02.2025 року мала місце дорожньо-транспортна пригода. Зокрема, 28.02.2025 року, о 18 год. 00 хв., у м. Києві по проспекту Академіка Палладіна, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Renault», номерний знак НОМЕР_2 , який внаслідок удару в некерованому стані зіткнувся з автомобілем «Skoda», номерний знак НОМЕР_3 , який внаслідок удару в некерованому стані зіткнувся з автомобілем «Fiat», номерний знак НОМЕР_4 . Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.3«б» і п.13.1 Правил дорожнього руху та спричинив пошкодження транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина відповідача ОСОБА_3 в її скоєнні встановлені постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року у справі №759/5119/25, якою відповідач ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Вказана постанова судді набрала законної сили ще 01 квітня 2025 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина відповідача ОСОБА_3 у її спричиненні відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. 
На момент вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , була забезпечена Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».
З наданих позивачем доказів слідує, що 13.06.2025 року на картку № НОМЕР_5 ОСОБА_1 отримав безготівкове зарахування від Моторно (транспортного) страхового бюро України у розмірі 160000, 00 грн. Коментар до платежу: «Виплата по справі №120608, згідно наказу №3.1/18906 від 12.06.2025 р., т.з. НОМЕР_2 ». 
Факт виплати ОСОБА_1 страхових виплат не заперечувався сторонами по справі.
З рахунка на оплату по замовленню №1626 від 12 березня 2025 року та №1618 від 12 березня 2025 року, виданих ФОП ОСОБА_4 , вбачається, що вартість послуг виконання робіт щодо автомобіля «Renault», номерний знак НОМЕР_2 складає в сумі 355224 грн. 68 коп.
За твердженнями сторони позивача автомобіль позивача наразі не відремонтовано.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою Правління НБУ «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30 травня 2022 року №109 (далі – постанова правління НБУ №109).
Так, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст. ст. 11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Нормою ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Положеннями ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Положеннями ст. ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
За змістом ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва – поліса.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1, 94 Закону України «Про страхування» страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.
Підпунктом 1 п. 1 постанови правління НБУ № 109 встановлено розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого.
За змістом ст. ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Згідно ст. ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, – МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Згідно ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. 
У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).
Наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони – страховика (страхової організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. 
За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц.
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках – МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17.
Ще однією особливістю деліктних правовідносин, за якими майнова шкода потерпілій особі завдана внаслідок пошкодження її автомобіля в ДТП, є порядок/спосіб визначення розміру матеріальної шкоди. За загальним правилом розмір такої майнової шкоди визначається в залежності від вартості відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілої особи, однак лише за умови, що внаслідок ДТП такий транспортний засіб не вважається фізично знищеним. В останньому випадку застосовується другий порядок/спосіб визначення розміру майнової шкоди, який є взаємовиключним по виношенню до першого.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст.8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Правовий висновок суду, наведений абзацом вище, узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 01 квітня 2020 року по справі №754/10777/15-ц, від 08 квітня 2020 року по справі №658/1677/18, від 10 червня 2020 року по справі №357/12491/18, від 14 липня 2020 року по справі №525/1592/18, від 11 листопада 2020 року по справі №755/22467/15-ц, від 17 лютого 2021 року по справі №753/11069/16, від 31 березня 2021 року по справі №127/19300/17.
Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі №753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року по справі №200/12295/17, від 03 червня 2021 року по справі №461/2217/19.
Оцінка майна має здійснюватися з урахуванням Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, яким визначено загальні засади. Відповідно до п.51 Національного стандарту №1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). 
Разом із цим, відповідно до п.56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду – відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення тощо. Отже, виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року по справі №753/3055/18, від 19 травня 2021 року по справі №523/17998/17.
У випадку, якщо ж звіт про оцінку транспортного засобу складений взагалі без його огляду, такий звіт є не належним доказом у справі (п.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі №752/16797/14-ц).
Проте, у матеріалах справи відсутній звіт (акт) про оцінку майна, який би відповідав вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395. Будь-яких клопотань з цього приводу сторонами під час розгляду справи не заявлено.
Також, матеріали справи не містять доказів про коефіцієнт фізичного зносу складників транспортного засобу марки «Renault», номерний знак НОМЕР_2 , а відтак у суду відсутні підстави вважати, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу, був визначений згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Розрахунки, які наведені у рахунку на оплату № 1626 від 12 березня 2025 року №1618 від 12 березня 2025 року, виданих ФОП ОСОБА_4 вказаній Методиці не відповідають. При цьому, до позовної заяви не додано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_4 володіє спеціальними знаннями для оцінки матеріальних збитків транспортних засобів та має право на проведення оцінки таких матеріальних збитків, чи загалом здійснює діяльність по відновленню чи ремонту автомобілів.
Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю та необгрунтованістю.
З даного приводу суд звертає увагу сторін, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановленихЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
При цьому, згідно з ч.4ст. 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1  матеріальної шкоди в розмірі 195224 грн. 68 коп., а тому у задоволенні даного позову слід відмовити.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, оскільки суд прийшов до переконання що в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 22, 512-514, 516, 625, 629, 979, 980, 981, 999, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-281, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.3, 5, 9, 12, 17, 21, 22, 28, 29, 33-36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», суд –
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України: 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 17.10.1998 року Богуславським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації:    АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання:  АДРЕСА_3 .

Суддя: Л.В.Винар