ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/23283/19 Суддя (судді) першої інстанції: Мінаєва Катерина Володимирівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Ганечко О.М.,
Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.06.2019:
- № 0042804202 на загальну суму 18118,70 грн (основний платіж - 14494,96 грн та штрафні санкції 3623,74 грн);
- № 0042784202 про застосування штрафних санкцій в розмірі 170 грн;
- № 042774202 в сумі 510 грн.;
- № 042764202 на загальну суму 217 424,46 грн (основний платіж 173939,57 грн та штрафні санкції 43484,59 грн).
Позов обґрунтовано тим, що під час проведення перевірки контролюючим органом не враховано, що Законом України від 09.04.2015 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань», внесено зміни до Кодексу в частині звільнення від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті. Відтак, прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними та просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що різниця в 966330,95 грн, що становить еквівалент 35733,74 (98000 - 62266,26) дол. США є курсовою різницею (27,00 грн за 1 дол. США, замість 5,00 грн за 1 дол. США), яка становить на 2017 рік, а отже дана різниця не є додатковим благом позивача у розумінні ПК України та не підлягає оподаткуванню доходу позивача та відповідно не підлягає оплаті військового збору та відповідно поданню декларації за звітний період. 
Також, апелянт наголошує, що банк здійснив прощення (анулювання) заборгованості за кредитом в іноземній валюті, що був отриманий на придбання єдиного житла, у зв`язку з чим до спірних правовідносин належить застосувати підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України, однак контролюючий орган не врахував відповідну норму при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень.
До того ж, скаржник звертає увагу на те, що позивач не є фізичною особою-підприємцем, а тому вона не зобов`язана вести Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку, однак вказаних дій позивачем вчинено не було.
Висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, відповідають фактичним обставинам справи та не суперечать нормам матеріального та процесуального права, що в свою чергу призвело до правильного вирішення спору.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в 2017 році мала взаємовідносини з АТ «ОТП Банк» та отримала оподатковуваний дохід як додаткове благо у вигляді основної суми боргу, анульованої кредитором, що підтверджується інформацією АТ «ОТП Банк» (лист від 04.07.2018 №03-05-19-6/4755).
Як наслідок, АТ «ОТП Банк» відповідно до вимог пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України та дотримуючись порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, подано до контролюючого органу податковий розрахунок за формою 1-ДФ за І кв. 2017 року, в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу - 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) ОСОБА_1 в сумі 966 330,95 грн.
На лист ГУ ДФС у м. Києві №29549/10/26-15-13-04-22 від 26.06.2018 року АТ «ОТП Банк» листом від 04.07.2018 №03-05-19-6/4755 повідомив, що в звіті форми 1-ДФ за І квартал 2017 року з ознакою доходу « 126» відображена сума анульованої (прощеної) заборгованості (основного тіла кредиту), за самостійним рішенням банку, з відповідним повідомленням боржника про прощення боргу в порядку передбаченому п.п. «Д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, шляхом укладення додаткового договору про прощення боргу.
У свою чергу, контролюючим органом з метою отримання пояснень та документального підтвердження з приводу отриманого доходу ГУ ДФС у м. Києві на податкову адресу позивача було направлено лист від 02.10.2018 57489/С/26-15-13-04-20 про подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік та декларування доходу, отриманого як додаткове благо, фізичною особою ОСОБА_1 поштовим відправленням за № 0101124352984.
На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 05.04.2019 №4131 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ ««ОТП Банк» фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.
За результатами перевірки складено Акт від 26.04.2019 № 963/26-15-42-02- 30/2987412920, у відповідності до якого контролюючим органом встановлено наступні порушення:
- п. 179.1, ст. 179 розділу IV Кодексу з урахуванням вимог п.п.49.18.4 п. 49.18 ст.49 Кодексу, не подано до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2017 рік;
- пп. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;
- п.п.168.2.1 п.168.2 ст. 168 з урахуванням вимог п. п. «д» п. п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Кодексу, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2017 рік у сумі 966 330,95 грн, та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 173 939,57 грн;
- пп. 1.2, 1.3 п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 14 494,96 гривень.
Як наслідок, податковим органом прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:
- № 0042804202 від 07.06.2019 відповідно до якого встановлено порушення пп. 1.2, пп. 1.3 п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Кодексу та застосовані штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі абз. 2 п. 123.1 ст.123 розд. 2 ПК України, у зв`язку з цим згідно з пп. 54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» на загальну суму 18 118 грн (основний платіж - 14 494, 96 та штрафні санкції 3623,74 грн);
- № 0042784202 від 07.06.2019, відповідно якого встановлено порушення п. 179.1 ст. 179 з урахуванням п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Кодексу та на підставі пп. 54.3.1, 54.3.3 п.54.3 ст. 54 і п.120.1 ст.120 Глави 11 Розділу ІІ ПК України застосовано штрафні санкції за платежем Податок на доходи фізичних осіб в сумі 170 грн;
- № 0042774202 від 07.06.2019, відповідно якого встановлено порушення пп. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст. 44 ПК України №2755-VI від 02.12.2010 та на підставі підпунктів 54.3.1, 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 121.1 ст. 121 ПК України застосовано штрафні санкції за платежем Податок на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн;
- № 0042764202 від 07.06.2019, відповідно якого встановлено порушення пп. 168.2.1, п.168.2 ст.168 з урахуванням вимог пп. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нарахована пеню) на підставі ч. 1 п.123.1 ст.123 ПК України, у зв`язку з цим, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб в сумі 217424, 46 грн (основний платіж 173939,57 та штрафні санкції 43 484,89 грн).
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податковий орган діяв у відповідності до вимог чинного законодавства згідно статті 19 Конституції України, тому відсутні підстави для скасування податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктом 14.1.47 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.
Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.
Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України.
Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За правилами пп. 164.1.2 п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України - загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.
Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Згідно пп. 165.1.55 п.165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
У свою чергу, підпункт 167.1 статті 167 зазначеного Кодексу встановлює, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету визначено статтею 168 розділу IV цього Кодексу.
Так, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1. ст.168 - податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 цього Кодексу.
Згідно пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України - податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного, подання розрахункового документа на перерахування цього податку, до бюджету.
Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату - (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, ніж заробітна плата, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні (п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України).
Отже, для нарахування вказаного виду податку податковим агентом додаткове благо повинно бути персоніфікованим та пов`язаним із конкретною фізичною особою - платником податків, створювати певні вигоди для такої особи, надаватися податковим агентом та виражатись у формі коштів, матеріальних або нематеріальних цінностей, послуг чи інших видів доходу.
При цьому, контролюючий орган під час визначення додаткового блага повинен обов`язково вказувати фізичну особу - платника податків, у якої це благо виникає, та період, у який воно виникло.
За змістом пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.
Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. 
Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною. зокрема, у постановах від 24.10.2018 у справі №820/5376/16, від 14.11.2018 у справі №826/14782/15, від 21.11.2018 у справі №813/279/16.
При цьому, слід враховувати, що 07.05.2015 набув чинності Закон України від 09.04.2015 №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі-Закон №321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 8, згідно з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.07.2021 у справі №826/12872/17 дійшов висновку, що у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК (додаткове благо) з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Ключовою умовою застосування норми пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України Верховний Суд в зазначеній постанові визнав факт зміни сторонами кредитного договору валюти зобов`язання. Лише тоді розрахована курсова різниця основного боргу не буде вважатися додатковим благом. Прощення основного боргу в іноземній валюті, щодо якого не змінено валюту зобов`язання на гривню, є додатковим благом і підлягає оподаткуванню у визначеному ПК порядку.
Як свідчать матеріали справи, 27 грудня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк України «lпотекодержатель» та громадянином України - ОСОБА_1 «Іпотекодавець» - укладено Договір іпотеки № РМL-003/439/2005.
Відповідно до Договору іпотеки № PML-003/439/2005 предметом іпотеки було нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на яке банком надано суму кредиту в розмірі 98 000, 00 (дев`яносто вісім тисяч, 00 центів) доларів США, строки повернення кредиту: іпотекодавець зобов`язаний повністю повернути Іпотекодержателю суму отриманого кредиту не пізніше 27 грудня 2020 року відповідно до умов встановлених п.п.1 .5.-1 .6 Кредитного договору, чи в інший строк встановлений в Кредитному договорі.
22 лютого 2017 року між ПАТ «ОТП Банк», з однієї сторони та ОСОБА_1 (Позичальник), з іншої сторони - укладено Договір про внесення змін та доповнень (про прощення боргу) до Кредитного договору № ML- 003/439/2005 від 27 грудня 2005 року.
Відповідно до вказаного Договору, сторони домовилися внести зміни та доповнення до Кредитного договору наступного змісту:
1.1 Позичальник зобов`язується погасити Боргові зобов`язання у термін до 22 лютого 2017 р. в розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення цього Додаткового договору складає 594 935, 79 (п`ятсот дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот тридцять п`ять, 79) гривень.
1.2 За умови належного виконання Позичальником умов Кредитного договору та п.п. 1.1. Додаткового договору, Позичальник буде вважатися, таким, що погасив свої Боргові зобов`язання перед Банком в повному обсязі і Банк, керуючись ст.605 Цивільного кодексу України, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 35 733,74 (Тридцять п`ять тисяч сімсот тридцять три, 74) доларів США, що в еквіваленті по курсу національного банку України на день укладення Додаткового договору становить 966 330,95 (Дев`ятсот шістдесят шість тисяч триста тридцять, 95) гривень (надалі - Сума прощеного боргу), що складається з: суми кредиту (основної суми боргу) в розмірі 35 733,74 (Тридцять п`ять тисяч сімсот тридцять три, 74) доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення Додаткового договору складає 966 330,95 (Дев`ятсот шістдесят шість тисяч триста тридцять, 95) гривень; процентів в розмірі 00.00 (нуль) доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення Додаткового договору складає 00.00 (нуль) доларів США.
Отже, умовами вказаного Додаткового договору чітко визначено прощення суми кредиту (основної суми боргу). 
Вказані обставини свідчать про необґрунтованість доводів позивача на те, що прощена сума є курсовою різницею, оскільки в договорі про внесення змін та доповнень (про прощення боргу) до кредитного договору № ML-003143912005 від 27.12.2005 не вказано про зміну валюти по кредиту, а визначення суми у гривневому еквіваленті не є зміною валюти зобов`язання.
При цьому також, як вбачається зі змісту Договору про внесення змін та доповнень (про прощення боргу) до Кредитного договору № ML-003143912005 від 27.12.2017 року, у п. 2 Банком вказано, що при прощенні боргу у Позичальника відповідно до вимог пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України виникає оподатковуваний дохід та Позичальник зобов`язаний подати до податкового органу декларацію, сплатити податки та збори з такого доходу в порядку та у розмірах, встановлених чинним законодавством України.
Таким чином, Банк проінформував Позичальника про необхідність сплати податків та зборів з суми прощеного боргу (в тому числі у разі її зміни), у випадках, передбачених законодавством України.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач достеменно знав про необхідність сплати податків та подання податкової декларації.
Як наслідок, АТ «ОТП Банк» відповідно до вимог п. п. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України та дотримуючись порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, подано до контролюючого органу податковий розрахунок за формою 1-ДФ за 1 кв. 2017 р., в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу - 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) ОСОБА_1 в сумі 966 330,95 гривень.
Тобто, ПАТ «ОТП Банк» здійснив анулювання (прощення) суми боргу, а не суми різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеної за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а отже пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, не є такими, що підлягають застосуванню.
Зазначені обставини свідчать про правомірність податкового повідомлення-рішення № 0042764202 від 07.06.2019.
Крім того, з 01.01.2015 Законом «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71- VІІI, який набрав чинності з 01.01.2015 року, запроваджено військовий збір.
Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст. 162 ПК. 
Згідно з п. 162.1 ПК платниками є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 ПК України (пп. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України), зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Ставка збору становить 1,5 відсотки об`єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ (пп. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України). Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст.168 ПК України (пп. 1.4 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX ПК України).
У силу вимог п.п. «в» 168.4.5 п.168.4 ст. 168 ПК України фізична особа, відповідальна згідно з вимогами розділу ІV ПК України за нарахування та утримання збору, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету, зокрема: в інших випадках - за її податковою адресою.
Враховуючи викладене, оскільки банком здійснено анулювання (прощення) саме основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу, тобто основна сума боргу (кредиту), вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором відповідно до п.п.1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.
Зазначена позиція викладена у постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.10.2022 у справі № 520/4045/2020, від 26.02.2021 у справі №826/158/18, від 13.01.2021 у справі №815/3071/18, від 06.11.2020 у справі №826/7313/17.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення рішення № 0042804202 від 07.06.2019 прийнято податковим органом у відповідності до норм ПК України та обґрунтовано.
Стосовно податкового повідомлення-рішення №0042784202 від 07.06.2019 слід зазначити наступне.
Відповідно до п.179.1, ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Згідно з пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік. 
На лист ГУ ДФС у м. Києві від 02.10.2018 №57489/С/26-15-13-04-20 про подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік та декларування доходу, отриманого як додаткове благо, ОСОБА_1 відповідь та інформація не надані.
Згідно із п.120.1 ст.120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до п.49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Враховуючи отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, платник податку зобов`язаний був подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), тому відповідач правомірно застосував штрафні санкції за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування» на суму 170 грн.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від №0042784202 від 07.06.2019.
Щодо податкового повідомлення - рішення №0042774202 від 07.06.2019, яким встановлено порушення п.п. «а» п.176.1 п.1 76, п.44.1, п.44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, колегія суддів звертає увагу на наступне.
У відповідності до пп. «а» п.176.1 п.176 Кодексу платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.
Форма такого обліку та порядок його ведення затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 23.06.2017 №591 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.07.2017 за № 871/30739.
Згідно вимог п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
За правилами п.44.3 ст.44 Кодексу платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Посилання скаржника на те, що остання з 22.12.2016 припинила підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, про що наявний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому всі права та обов`язки, в тому числі і ведення Книги обліку доходів і витрат як суб`єкта господарювання в порядку визначеним законодавством України припинено, колегія суддів критично оцінює, оскільки зі змісту статті 176 ПК України обов`язок ведення обліку доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, поширюється на всіх платників податків у разі, якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію. 
Отже, підстави для скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві №0042774202 від 07.06.2019 відсутні.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко