ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/2606/24
провадження № 2-др/753/285/25

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Розумієнком І. П. за участю представника позивача Коткової О. А. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справіза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , від імені якої діє законний представник ОСОБА_4 , представник: Машков К. Є. , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

04.06.2024 Дарницький районний суд міста Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 753/2606/24 за позовом ОСОБА_2 (далі також - позивач) до малолітньої ОСОБА_3 (далі також - відповідачка), від імені якої діє законний представник ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Цим рішенням, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2025, позов задоволено в повному обсязі. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з законного представника відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача судовий збір в розмірі 2 000 грн.
До ухвалення рішення по суті справи позивач не подавав докази на підтвердження розміру своїх витратна професійну правничу допомогу зазначивши у позовній заяві, що попередній (орієнтовний) розмір таких витрат становить 120 000 грн, а докази понесених ним витрат будуть надані з урахуванням положень частини восьмої статті 141 ЦПК України протягом 5 днів з дати ухвалення рішення суду. 
07.06.2024 представник позивача Коткова О. А. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути ОСОБА_4  сплачений позивачем судовий збір за подання заяви про забезпечення позову та його витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 120 000 грн.
Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19.06.2024 зазначену заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Приймаючи рішення про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, суд урахував наявність у представника позивача повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, предмет позову та конкретні обставини справи і з наведених підстав вважав, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на правничу допомогу неспівмірний зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг. 
Постановою Київського апеляційного суду від 09.10.2024 апеляційну скаргу представника позивача Коткової О. А. залишено без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін. 
Постановою Верховного Суду від 19.11.2025 додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19.06.2024 та постанова Київського апеляційного суду від 09.10.2024 скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішення суду касаційної інстанції мотивоване тим, що в силу принципів диспозитивності та змагальності суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір судових витрат без клопотання іншої сторони, водночас суди першої та апеляційної інстанції не з`ясували належним чином питання отримання стороною відповідачки заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, не надали оцінку змісту наданих позивачу правничих послуг на предмет їх відповідності видам правничої допомоги згідно із Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та безпосереднього відношення до справи та не встановили, чи охоплює предмет договору про надання правничої допомоги, підписаний ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем, не тільки його підприємницьку діяльність.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2025 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. 
22.12.2025 від представника позивача Коткової О. А. надійшли додаткові пояснення щодо питання розподілу судових витрат.
В судове засідання 23.12.2025 представники відповідачки не з`явились, від адвоката Машкова К. О. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке суд задовольнив та відклав вирішення питання про ухвалення додаткового рішення на 13.01.2026.
07.01.2026 від представника позивача Коткової О. А. надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи нового доказу - договору від 23.12.2025 № 25-01 про внесення змін до договору про надання правничої допомоги № 23/11-11, укладеного 23.11.2023 між АО «Еверлігал» та ФОП ОСОБА_2 
13.01.2026 від представника відповідачки адвоката Машкова К. О. надійшло клопотання/заява, у якому він просив відмовити у стягненні з ОСОБА_4 витрат позивача на професійну правничу допомогу та провести судове засідання без його участі.
В судовому засіданні суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про приєднання доказу. 
Зазначене процесуальне рішення суд мотивував тим, що договір про внесення змін до договору про надання правничої допомоги не був предметом судового розгляду під час первісного розгляду питання щодо розподілу судових витрат і з`явився пізніше, вже після ухвалення Верховним Судом постанови про передачу справи на новий розгляд. З урахуванням наведеного суд вважав, що прийняття як доказу договору про внесення змін до договору про надання правничої допомоги порушить засаду змагальності сторін та з огляду на закріплене у статті 417 ЦПК України правило щодо обов`язковості вказівок, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, буде суперечити принципу правової визначеності - фундаментальної складової засади верховенства права. 
Суд також відмовив у прийнятті до розгляду клопотання представника відповідачки Машкова К. О. про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, з підстав відсутності доказів надсилання його копії позивачу. Суд вважав, що надсилання копії клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу іншій стороні є обов`язковим в силу принципу змагальності та частини шостої статті 137 ЦПК України, оскільки сторона, яка заявляє таке клопотання, повинна довести неспівмірність витрат, а інша сторона має право знати про ці аргументи та надати на них свої заперечення.
Виходячи з наведеного, суд розглянув питання про судові витрати на підставі доказів, наявних в матеріалах справи на момент ухвалення Верховним Судом постанови про передачу справи на новий розгляд, з урахуванням викладених у цій постанові висновків та із застосуванням відповідних норм процесуального і матеріального права. 

Так, за встановленими у частинах першій, другій статті 141 ЦПК України правилами розподілу судових витрат у цивільних справах, закінчених розглядом ухваленням рішення суду, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. 
У частині третій зазначеної норми визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
За приписами частини восьмої цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Подібне положення міститься у статті 246 ЦПК України - спеціальній нормі, яка регулює порядок вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 
Невирішення питання розподілу судових витрат у рішенні суду є однією з підстав для ухвалення додаткового рішення суду (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).
З матеріалів справи убачається, що за подання заяви про забезпечення позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 605,60 грн, проте рішення суду стосовно вказаної суми судового збору не ухвалювалось. 
Незважаючи на те, що за змістом описової частини постанови Верховного Суду від 19.11.2025 додаткове рішення суду стосовно судового збору за подання заяви про забезпечення позову судом касаційної інстанції не переглядалось (абзац перший розділу «Позиція Верховного Суду»), резолютивна частина цієї постанови свідчить про скасування додаткового рішення в повному обсязі.
З огляду на викладене суд вбачає підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення з законного представника відповідачки на користь позивача судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Згідно з частинами другою, третьою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат (ураховуються): 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Судом установлено, що 29.11.2023 р. між адвокатським об`єднанням «Еверлігал» (об`єднанням, далі також - АО «Еверлігал») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (клієнтом, далі також - ФОП ОСОБА_2 ) було укладено договір про надання правничої допомоги № 23/11-11 (т. 1 а.с. 243-250).
Предметом цього договору є зобов`язання об`єднання надавати клієнту всі види правничої (правової) допомоги, в тому числі, але не обмежуючись, у таких формах: представництво прав та законних інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади і місцевого самоврядування, перед будь-якими юридичними та фізичними особами; захист і представництво прав та законних інтересів клієнта в Конституційному Суді України, судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій в будь-яких цивільних, господарських та адміністративних справах, справах про банкрутство (неплатоспроможність), в яких клієнт виступає позивачем, відповідачем, третьою особою, кредитором, боржником, заінтересованою особою, заявником чи іншим учасником справи (провадження) або в межах яких вирішуються питання про права, законні інтереси або обов`язки клієнта; у провадженнях у справах про адміністративні правопорушення та кримінальних провадженнях, в яких клієнт виступає або буде (може) виступати заявником, свідком, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, підозрюваним, обвинуваченим, виправданим, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має будь-який інший процесуальний статус; а також у виконавчих провадженнях, в яких клієнт виступає стягувачем чи боржником або які зачіпають права чи законні інтереси клієнта, та зобов`язання клієнта оплатити надану об`єднанням правничу допомогу (пункт 1.1).
Згідно з умовами, визначеними пунктом 3.1 договору про надання правничої допомоги сторони, розмір винагороди об`єднання встановлюється у додатках до договору, які з моменту підписання сторонами є невід`ємною частиною договору.
В день укладення основного договору (29.11.2023) АО «Еверлігал») та ФОП ОСОБА_2 підписали додаток № 1 до договору надання правничої допомоги (т. 2 а.с. 4-5).
За змістом додатку до договору надання правничої допомоги сторони домовились про надання об`єднанням клієнту всіх видів правничої допомоги в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 , та погодили, що розмір винагороди об`єднання за попередній аналіз наданих клієнтом документів, підготовку та подання позову, супровід розгляду справи під час провадження в суді першої інстанції становить 100 000 грн, крім того ПДВ - 20 000 грн, а усього 120 000 грн. 
Правничу допомогу позивачу у цій справі надавала адвокат Коткова О. А. згідно з виданим АО «Еверлігал» ордером на надання правничої (правової) допомоги № 1533439 від 23.01.2024. 
Факт сплати ФОП ОСОБА_2 на рахунок АО «Еверлігал» коштів в загальному розмірі 120 000 грн підтверджується платіжними інструкціями № 25 від 06.12.2023 та № 217 від 29.01.2024, які містять посилання на договір про надання правничої допомоги № 2311 від 29.11.2023 та додаток № 1 від 29.11.2023 (т. 1 а.с. 242, 236).
Актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 05.05.2025 зафіксовано надання ФОП ОСОБА_2 правничої допомоги на суму 120 000 грн відповідно до додатку № 1 від 29.11.2023 до договору про надання правничої допомоги № 23/11-11 від 29.11.2023 (т. 1 а.с. 240-241).
За даними складеного адвокатом Котковою О. А. детального опису наданої правничої допомоги по договору № 23/11-11 за період з 01.12.2023 по 04.06.2024 на надання позивачу правничої допомоги у цій справі загалом витрачено 79,41 годин, що включає: аналіз наданих клієнтом документів та обговорення з клієнтом порядку дій та стратегії (3 год); пошук та аналіз релевантної судової практики (4 год); пошук та аналіз актуальної судової практики, початок підготовки проекту позовної заяви (1,50 год); обговорення з клієнтом стратегії подальших дій та способу захисту, аналіз судової практики за участю малолітніх (1,50 год); підготовка та направлення адвокатського запиту щодо зареєстрованих у квартирі осіб (2 год); аналіз судових рішень у справі № 753/19101/19 та продовження підготовки проекту позовної заяви (3 год); пошук та аналіз актуальної судової практики щодо належного способу захисту, продовження підготовки проекту позовної заяви (5 год); пошук та аналіз релевантної судової практики щодо належного способу захисту (6 год); підготовка заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 753/19101/19, прибуття до суду, ознайомлення зі справою (3 год); дослідження та аналіз матеріалів справи № 753/19101/19, пошук та аналіз судової практики щодо обов`язку добросовісного набувача цікавитись долею справи, продовження підготовки проекту позовної заяви (4 год); проведення зустрічі з клієнтом, виготовлення копій документів, пошук та аналіз актуальної судової практики щодо забезпечення віндикаційного позову та розмежування видів забезпечення, підготовка проекту заяви про забезпечення позову (6,50 год); аналіз старшим юристом проекту позовної заяви та заяви про забезпечення позову (3,75 год); пошук та аналіз релевантної судової практики щодо витребування доказів судом, підготовка проекту клопотання про витребування доказів, підготовка проекту заяви про залучення третьої особи, завершення підготовки проекту позовної заяви, проведення зустрічі та обговорення проекту позову, внесення змін та доповнень до позову, підготовка додатків до позову та описів, відправлення позову до суду (8 год); аналіз практики надання органами опіки та піклування дозволу на укладення нотаріальних договорів від імені малолітніх, підготовка запиту до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, відправка запиту засобами поштового зв`язку (3 год); моніторинг стану справи в Електронному суді (0,50 год); моніторинг стану справи, вступ у справу через підсистему Електронний суд (0,50 год); моніторинг стану справи, прибуття до суду, отримання ухвали про накладення арешту на майно (2,50 год); прибуття до ЦНАП, подання документів для державної реєстрації обтяження (1,50 год); комунікація з ЦНАП щодо результатів розгляду заяви про реєстрацію обтяження (0,33 год); прибуття до ЦНАП, отримання документів за результатом державної реєстрації обтяження (1 год); підготовка до судового засідання, прибуття до суду, участь у судовому засіданні (2,50 год); підготовка повноважень для О. Демчука на представництво в суді (0,33 год); підготовка до судового засідання по суті, прибуття до суду та очікування судового засідання (3 год); підготовка до судового засідання по суті (3 год); прибуття до суду, очікування, участь в засіданні (2 год); прибуття до суду, ознайомлення з матеріалами справи (1 год); аналіз пояснень третьої особи, пошук актуальної судової практики, у тому числі щодо наслідків перешкоджання виконанню судового рішення, підготовка додаткових пояснень, надсилання їх учасникам справи засобами поштового зв`язку та подання до суду засобами Електронного суду (5 год); підготовка до судового засідання, прибуття до суду, участь у судовому засіданні (2 год) (т. 1 а.с. 237-240).
Зазначені докази були подані до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення з додержання вимог, встановлених частиною першою статті 246 та частиною восьмою статті 141 ЦПК України, а їх копії надсилались законним представникам відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за зареєстрованими адресами місця їх проживання, що підтверджується описами вкладення у цінний лист (т. 2 а.с. 1, 2).
Доказів отримання стороною відповідача заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками матеріали справи не містять, проте цей факт не може впливати на вирішення розглядуваного питання, оскільки цивільний процесуальний закон, встановлюючи обов`язок особи надавати суду підтвердження надсилання поданих до суду доказів іншим учасникам справи (частина дев`ята статті 83 ЦПК України), не вимагає надання суду доказів їх отримання.
Про дату та час судового засідання з вирішення питання про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_4 повідомлявся шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованою адресою місця його проживання, якаповернулась без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2 а.с. 10).
Проставлення на поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України є доказом вручення їй судової повістки.
Хоча суд апеляційної інстанції і вважав, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачки про розгляд справи, відмітка про відсутність її законного представника ОСОБА_4 за адресою місця проживання наявна і на поштових відправленнях з судовими повістками, якими суд викликав йогов судові засідання з розгляду справи по суті, а третя особа ОСОБА_6 , вона ж мати відповідачки, брала участь у справі через свого представника.
Дати та час судових засідань також відображалась на веб-сайті Дарницького районного суду м. Києва в розділі «Список справ, призначених до розгляду».
Під час нового розгляду питання про ухвалення додаткового рішення сторона відповідача мала реальну можливість скористатися своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат позивача на оплату правничої допомоги, однак відповідне клопотання було подане з порушенням порядку, встановленого процесуальним законом, і з цієї підстави не прийняте судом до розгляду.
З огляду на викладене суд констатує відсутність об`єктивних та непереборних обставин, які б унеможливлювали реалізацію стороною відповідача права на подання клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу.
Надаючи оцінку факту укладення  ОСОБА_2 договору про надання правничої допомоги як фізичною особою-підприємцем, підписання ним акту приймання-передачі наданих послуг та здійснення оплати за договором у такому ж статусі, суд керується нормами цивільного закону та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - спеціального нормативно-правового акту, який визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні (далі також - Закон № 5076-VI).
Так, стаття 2 ЦК України визначає учасниками цивільних відносин фізичних осіб, юридичних осіб, державу Україна, Автономну Республіку Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (стаття 24 ЦК України).
За приписами статей 25, 26 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті, усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.
Разом з тим стаття 42 Конституції України проголошує право кожного на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Вказане конституційне положення знайшло своє закріплення у статті 50 ЦК України, за змістом якої обов`язковою умовою реалізації права фізичної особи на підприємницьку діяльність є її державна реєстрація в порядку, встановленому законом. 
До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (частина перша статті 51 ЦК України).
Визначення підприємництва у його юридичному розумінні наведене у статті 42 Господарського кодексу України, відповідно до положень якої підприємництво - це самостійна, ініціативна,систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями).
З огляду на зазначене можна дійти висновку, що статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, при цьому набуття такого статусу за жодних умов не призводить до втрати, зміни та обмежень статусу фізичної особи, належного їй з моменту народження, і який є набагато ширшим, ніж правовий статус фізичної особи - підприємця.
Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (частина перша статті 628, частина перша статті 632 ЦК України).
Законодавство України не обмежує фізичну особу у праві укладати договори, які одночасно стосуються її прав та обов`язків як людини (випливають з її цивільної право- та дієздатності) та господарських прав і обов`язків, належних їй як фізичній особі - підприємцю.
За положеннями Податкового кодексу України документально підтверджені та пов`язані з господарською діяльністю витрати на правничу допомогу (адвокатські послуги) включаються до складу витрат, що зменшують базу оподаткування, однак розмір податкових зобов`язань позивача не є предметом цього судового розгляду. 
Відповідно до статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.
Отже ураховуючи, що в розумінні Закону № 5076-VIусі люди- клієнти є фізичними особами, належно від наявності у них права на здійснення підприємницької діяльності, астатус фізичної особи - підприємця не обмежує будь-які правомочності фізичної особи, які випливають з її цивільної право- та дієздатності, укладення позивачем у такому статусі договору про надання правничої допомоги, підписання акту приймання-передачі наданих послуг та здійснення оплати за договором не дають підстав вважати, що предмет договору поширюється тільки на його підприємницьку діяльність.
Додаток до договору про надання правничої допомоги № 1, який є його невід`ємною частиною, містить чітке посилання на цивільну справу за позовом про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, зазначений позов стосується лише прав ОСОБА_2 як фізичної особи, вказаний додаток до договору зазначений підставою складення інших документів (рахунку на оплату, платіжних інструкцій, переліку наданих послуг, акту приймання-передачі наданих послуг), а відтак є очевидним зв`язок понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката з розглядом цієї справи.
У частині першій статті 19 Закону № 5076-VI наведений перелік видів адвокатської діяльності, до яких, зокрема, належить: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно з частиною другою цієї норми адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом, тобто визначений законодавцем перелік видів адвокатської діяльності не є вичерпним.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Згідно з висновками Верховного Суду, зробленими на підставі аналізу вищенаведених положень матеріального закону (ЦК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, при цьому суд не вправі втручатися в такі правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9515-15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 міститься висновок про те, що суд вправі зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, при цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.
Подібний висновок щодо обов`язку доведення неспівмірності витрат наведений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9515-15-ц, у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15, від 03.10.2019 у справі № 922/445/1919.
Разом з тим у частині третій статті 141 ЦПК України законодавець визначив загальні критерії, які має застосовувати суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Подібні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже відповідно до релевантних цій справі висновків Верховного Суду при визначенні розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в договорі розміру гонорару та/або порядку його обчислення, враховуючи при цьому положення процесуального законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. 
Така правова позиція наведена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
З огляду на зазначене можна стверджувати, що відсутність в матеріалах справи заявленого у встановленому процесуальним законом порядкуклопотання сторони відповідача про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги не звільняє суд від обов`язку оцінити такі витрати за критеріями реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), обґрунтованості та відповідності їх розміру принципу розумності - одному з основних принципів (засад) цивільного законодавства (статті 3 ЦК України).
За результатами аналізу даних щодо обсягу наданоїпозивачу правничої допомоги суд дійшов висновку, щотакі види робіт (наданих послуг) як аналіз старшим юристом адвокатського об`єднання проектів підготовлених адвокатом заяв (позовної та про забезпечення позову), моніторинг стану справи в Електронному суді, вступ адвоката у справу через підсистему Електронного суду, комунікація з ЦНАП щодо результатів розгляду заяви про реєстрацію обтяження та підготовка повноважень (документів) для іншого адвоката належать до робіт організаційного характеру, які за своїм змістом не відповідають видам адвокатських послуг, визначених статтею 19 Закону № 5076-VI.
Отже вказані роботи, на виконання яких загалом витрачено 5,41 год робочого часу адвоката, не можуть вважатись складовою правничої допомоги при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Здійснюючи оцінку витрат позивача на оплату інших правничих послуг на предмет їх відповідності наведеним вище критеріям, суд перш за все ураховує очевидну неспівмірність гонорару адвоката визначеній самим позивачем ціні позову (200 000 грн).
Також суд зауважує, що хоча справа не є малозначною,спірні правовідносини чітко врегульовані чинним законодавством і у вказаній категорії справ існує усталена (незмінна) судова практика, а відтак робота з пошуку і аналізу судової практики та підготовки позовної заяви не мала становити для професійного адвоката суттєві труднощі і, відповідно, не потребувала таких витрат робочого часу, які зазначені в описі наданої правничої допомоги. 
Це ж саме, але в значно більшій мірі, стосується і робіт зі складання інших документів правового характеру (адвокатських запитів, заяв про забезпечення позову, про ознайомлення з матеріалами справи, про залучення третьої особи), витрати часу на виконання яких явно завищені.
Окрім того суд бере до уваги, що розгляд справи відбувся за відсутності сторони відповідача, відзив на позовну заяву не подавався, а представник позивача фактично була присутня лише у двох судових засіданнях загальною тривалістю 1 год 17 хв.
За такого перебігу справи визначений у договорі фіксований гонорар адвоката значно перевищує рівень ринкових цін на адвокатські послуги в Україні загалом і в м. Києві, зокрема, тобто розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності.

Разом з тим при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд не може залишити поза увагою предмет позову, яким є витребування з чужого незаконного володіння об`єкта нерухомого майна (квартири), що свідчить про велике значення справи для позивача.
Підсумовуючи викладене, судз використанням своїх дискреційних повноважень, межі застосування яких визначаються оцінкою наведених вище обставин, визнає реальними, обґрунтованими та розумними (такими, що мають враховуватись для цілей розподілу судових витрат у цій справі) витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн.
За міркуванням суду присудження до стягнення саме такого розміру витрат на професійну правничу допомогу забезпечить розумний баланс між інтересами сторін з урахуванням особливостей предмета спору, ціни позову, складності справи і її значення для позивача, тобто буде відповідати засаді пропорційності.

Керуючись статтями 141, 246, 270 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_4  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , остання відома зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , соціальний заклад) на користь  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн, а усього 40 605 (сорок тисяч шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне додаткове рішення складене 24.03.2026.