П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39833/25	

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.,
повний текст судового рішення
складено 03.02.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючої-судді Казанчук Г.П.
суддів: Єщенка О.В., Градовського Ю.М.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 	
ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_2 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн. (один мільйон гривень) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн грн. (один мільйон гривень) на підставі абзацу 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) – громадянин України, матрос, звільнений військовослужбовець. З 03.01.2023 року Позивач проходив військову службу у складі Збройних Сил України. З 09.04.2023 року Позивач включений до складу військової частини НОМЕР_2 . З 29.03.2025 Позивач звільнений з військової служби. Згідно із довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №37/53 від 25.04.2025 року за формою Додатку 6, Позивач брав участь у бойових діях загальним терміном понад 6 місяців. Позивач з 22-річного віку (до 29.03.2025) проходив військову службу та понад 6 місяців безперервно брав участь у бойових діях.
Таким чином, Позивач має право на грошову винагороду передбачену абз.2 п. 4 Постанови № 153. У зв`язку із цим, 22.07.2025 Позивач надіслав командиру військової частини НОМЕР_1 та до ІНФОРМАЦІЯ_2 рапорт з проханням сформувати необхідний пакет документів, передати заявку на Міністерство оборони України щодо необхідності відповідного фінансування, передати відповідні накази до фінансового відділу, за необхідності до фінансового відділу військової частини, нарахувати та провести виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн. У відповідь на вказаний рапорт ВЧ НОМЕР_1 повідомила те, що неуповноважена здійснювати таку виплату і Позивачу необхідно звернутись до ТЦК та СП. Своєю чергою, ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що неуповноважений розглядати рапорт (заяву) та приймати рішення, з питання нарахування та виплати Позивачу грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах, у зв`язку із чим рапорт (заява) від 18.07.2025 року засобами СЕДО спрямований до ВЧ НОМЕР_1 . Однак, бездіяльність Відповідача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошової винагороди є протиправною.
Від Військової частини НОМЕР_1 , надійшов відзив, де зазначено, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами та в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що протягом 2025 року до військової частини надходили численні роз`яснення, які унормовували підстави та вносили корективи в загальні умови виплат одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень. Зокрема, це окреме роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 17.02.2025 за вих. 220/13/18383, від 14.08.2025 за вих. 220/13/23878, від 29.09.2025 за вих. 220/13/Вих3ПІ/734, лист командира військової частини НОМЕР_3 від 12.08.2025 №84170, лист військової частини НОМЕР_4 за вих. від 05.12.2025 №724/320/15373, роз`яснення Міністерства оборони України від 20. 02.2025 за вих. №999/уд. Така кількість роз`яснень та окремих доручень унеможливлювала проведення виплат в короткі терміни, проте була підставою для запобігання переплат при їх проведенні та спонукала посадових осіб проводити ретельну перевірку кожного кандидата на виплати згідно умов діючого законодавства та вищезгаданих роз`яснень. Крім того, значний час було витрачено на отримання даних по кожному кандидату на виплату по Постанові №153 від правоохоронних органів на наявність правопорушень та від інших військових частин, в яких вони попередньо проходили військову службу на наявність або відсутність підстав для виплат або у відмові. Таким чином, тільки після виконання військовою частиною НОМЕР_1 всіх вищезазначених заходів, бюджетних процедур та з`ясування належності позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень на його картковий рахунок, зазначений в позовній заяві, була здійснена виплата в розмірі 475 000 грн, що підтверджується відомістю про розподіл виплат від 10.12.2025 №251210PB000052378202.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарухування та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової винагороди у повному обсязі - у розмірі 1 млн грн. (один мільйон гривень) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень, відповідно до абзацу 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням виплаченої суми. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень постанови №153 у позивача наявні підстави для отримання одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема, апелянт зазначає, що відсутні правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 1 млн. грн.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2026 року відкрито апеляційне провадження, витребувана адміністративна справа та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції з`ясовано та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.04.2023 року №99 матроса ОСОБА_2 було призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 квітня 2023 року №57-РС на посаду оператора 2 розрахунку 1 реактивного артилерійського взводу 5 реактивної артилерійської батареї 2 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , шпк “матрос”, ВОС – 140543А. 
На підставі п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2025 року №90 матроса ОСОБА_2 старшого навідника 2 розрахунку 2 самохідного артилерійського взводу 5 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 було звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 березня 2025 року №59-РС у запас за підпунктом “ ґ ” відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу ”через сімейні обставини (якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану), вважався таким, що справи та посаду здав. 
Згідно із довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №37/63 від 25.04.2023 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 за формою Додатку 6, ОСОБА_2 брав участь у бойових діях загальним терміном понад 6 місяців, а саме у періоди: з 20.04.2023 року по 05.07.2023 року, з 13.01.2024 року по 12.03.2024 року, з 29.03.2024 року по 11.05.2024 року, з 23.05.2024 року по 07.06.2024 року, з 10.06.2024 року по 24.09.2024 року, з 12.10.2024 року по 02.11.2024 року, з 04.12.2024 року по 29.03.2025 року. 
У матеріалах справи наявна довідка про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин №37/155 від 07.08.2025 року, складена Військовою частиною НОМЕР_1 , згідно якої позивач брав участь у бойових діях загальним терміном 91 день. У даній довідці відображені періоди починаючи з 18.01.2024 року.
Позивач надіслав командиру військової частини НОМЕР_1 та до ІНФОРМАЦІЯ_2 рапорт з проханням сформувати необхідний пакет документів, передати заявку на Міністерство оборони України щодо необхідності відповідного фінансування, передати відповідні накази до фінансового відділу, за необхідності до фінансового відділу військової частини, нарахувати та провести виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн. 
У відповідь на вказаний рапорт ВЧ НОМЕР_1 повідомила, що неуповноважена здійснювати таку виплату і позивачу необхідно звернутись до 
ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив, що неуповноважений розглядати рапорт (заяву) та приймати рішення, з питання нарахування та виплати позивачу грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах, у зв`язку із чим рапорт (заява) від 18.07.2025 року засобами СЕДО спрямований до ВЧ НОМЕР_1 .
Після виконання військовою частиною НОМЕР_1 всіх необхідних заходів, бюджетних процедур та з`ясування належності позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень на його картковий рахунок, була здійснена виплата в розмірі 475 000 грн., що підтверджується відомістю про розподіл виплат від 10.12.2025 року №251210PB000052378202.
Вказана виплата одноразової грошової винагороди позивачу проведена на підставі довідки від 07.08.2025 року № 37/155. 
Отже, наявність протиправної бездіяльності щодо невиплати одноразової грошової винагороди є предметом спору, переданим на вирішення адміністративного суду.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 67 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
На підставі статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема,: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232 проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232 передбачені види військової служби, зокрема, базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Як визначено частиною сьомою статті 2 Закону № 2232 базову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
На підставі частини першої статті 4 Закону № 2232 Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом:
призову (направлення) громадян України на військову службу;
прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 2232 громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, у добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, якою затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Постанова № 153, у редакції від 08.04.2025)
Пунктом 2 Постанови № 153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Порядок № 153).
Відповідно до пункту з Постанови № 153:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно абзацу 2-3 пункту 4 Постанови № 153 громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Міністерством оборони України на виконання Постанови № 153 було прийнято окреме доручення № 5601/уд від 26.09.2025 року, пунктом 4 якого установлено проводити виплату винагороди військовослужбовцям, які після 13.02.2025 були звільнені з військової служби та виключені зі списків особового складу військових частин (установ) і не отримали належну їм винагороду, шляхом внесення змін до наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини на підставі повідомлення (довідки) про проведення попередньої перевірки та оформлених належним чином підтверджуючих документів.
Аналізуючи зміст абзацу другого пункту 4 Постанови № 153 колегія суддів дійшла висновку, що реалізація права на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн можлива за таких умов:
- до 13.02.2025 року особу у віці до 25 років призвано на військову службу під час воєнного стану;
- станом на 13.02.2025 року особа проходила військову службу;
- до 13.02.2025 року особа брала безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
Отже, для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн станом на 13 лютого 2025 року мають існувати одночасно усі три обов`язкові умови. 
Аналізуючи зміст абзацу третього пункту 4 Постанови № 153 колегія суддів дійшла висновку, що реалізація права на отримання одноразової грошової винагороди із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) безпосередньо залежить від наявності двох обов`язкових умов 
- до 13.02.2025 року особу у віці до 25 років призвано на військову службу під час воєнного стану;
- станом на 13.02.2025 року особа проходила військову служб;
- до 13.02.2025 року особа брала безпосередню участь у бойових діях мінімальну кількість днів = 30.
Колегія суддів зазначає, що Позивач призваний на військову службу під час воєнного стану у віці 22 роки до 13.02.2025, і станом на вказану дату, проходив військову службу, тобто наявні дві обов`язкові умови. Натомість спірним є кількість днів безпосередньої участі у бойових діях, від чого залежить розмір одноразової винагороди.
Суд першої інстанції погодився із доводами Позивача про наявність права на одноразову грошову винагороду на підставі абзацу другого пункту 4 Постанови №153, обрахувавши строк участі позивача в бойових діях станом на дату набрання чинності Постановою № 153 відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 №37/53 від 25.04.2025 року. Натомість, відповідач визнав право позивача на отримання одноразової винагороди за абзацам третім, здійснивши нарахування та виплату такої винагороди в розмірі 475000 грн, що підтверджується квитанцією від 12 грудня 2025 року, обрахувавши строк участі позивача в бойових діях в кількості 91 день на підставі довідки Військової частини НОМЕР_5 №37/155 від 07.08.2025 року.
Вирішуючи спір у цій частині, колегія суддів зазначає, ні Постанова № 153, ні Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 не містить спеціальної форми довідки про підтвердження участі військовослужбовця саме у бойових діях.
Зміст та форма Довідки Військової частини НОМЕР_1 №37/53 від 25.04.2025 року, визначена Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413, якою затверджений Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (надалі Порядок №413).
Вказаною постановою КМУ затверджений Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що додається.
Цим же Порядком №413 затверджена форма Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (Додаток 6).
Отже, зміст Довідки №37/53 від 25.04.2025 року та її використання може бути використано у правовідносинах щодо отриманням статусу учасника бойових дій.
Відповідно до розділу «XXXIV. Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану я Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року №745/32197 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями;
Вказаною нормою розмежовуються поняття безпосередня участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України.
Довідкою Військової частини НОМЕР_1 №37/53 від 25.04.2025 року підтверджується те, що позивач брав безпосередню участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, водночас приписами пунктів 2,3, 4 Постанови № 153 одним із критерієм отримання одноразової грошової винагороди визначена безпосередня участь у бойових діях, що за своїм змістом є відмінним.
Так, колегія суддів зазначає, що поняття «безпосередня участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України…» є поняттям більш ширшим ніж поняття «безпосередня участь у бойових діях…». Вказані категорії мають різний буквальний зміст.
Колегія суддів дійшла висновку, про хибність доводів позивача та висновків суду першої інстанції про те, що позивач відповідає вимогам абзацу другого пункту 4 Постанови №153 та має право на виплату відповідної винагороди в розмірі 1000000 грн, пославшись на довідку Військової частини НОМЕР_1 №37/53 від 25.04.2025 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України
Вказаною довідкою підтверджується те, що позивач брав безпосередню участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в той час як приписами пунктів 3, 4 Постанови № 153 критерієм відповідності визначена безпосередня участь у бойових діях.
Обґрунтувань тотожності цих правових категорій, що мають різний буквальний зміст, позивачем не наведено. Також позивачем не наведено заперечень щодо більшої кількості днів участі його у бойових діях, ніж 91 день, що визначений у Довідці Військової частини НОМЕР_1 №37/155 від 07.08.2025 року.
В окремому дорученні Міністерства Оборони України від 26.09.2025 №.5601уд зазначено, що безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях підтверджується відповідними документами, які слугують підставою для надання військовослужбовцю Довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових ) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин (Додаток 1) до окремого доручення Міністерства Оборони України від 26.09.2025 №.5601уд (надалі Довідка 1).
Отже, цим дорученням затверджена форма Довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, яка є підставою для виплати одноразової грошової виплати на підставі Постанови №153.
На виконання окремого доручення Міністра оборони України, Військовою частиною НОМЕР_5 видана довідка №37/155 від 07.08.2025 року, у якій наявна інформація про те, що позивач 91 день приймав участь у бойових діях.
Принагідно колегія суддів зауважує, що позивачем не наведено доводів щодо заперечення періодів участі ним саме у бойових діях, натомість зазначено лише про те, що він не отримував довідку №37/155 від 07.08.2025 року. 
Як вже було зазначено вище, позивач призваний на військову службу під час воєнного стану у віці 22 роки, проходив військову службу станом на 13.02.2025 року та приймав участь у бойових діях 91 днів. А відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової виплати на підставі абзацу третього пункту 4 Постанови №153, а не на підставі абзацу другого пункту 4.
Отже, обрахунок одноразової грошової допомоги слід проводити за такою формулою: 
Загальний розмір одноразової грошової винагороди за тривалість участі у бойових діях під час проходження служби становить 1000000 гривень за 6 місяців; розмір винагороди за один розрахунковий період у 30 днів становить1/6 від 1000000 гривень, тобто 166 666,67 грн; 91 день участі у бойових діях відповідає трьом повним розрахунковим періодам по 30 днів. 
Тому відповідна сума одноразової винагороди за три розрахункові періоди становить 500000 грн (1000000/1/6 х 3).
У зв`язку із наведеним, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо визначення суми та підстав для виплати одноразової грошової виплати позивачу. 
Відповідач, у заявах по суті справи зазначив про те, що позивачу нарахована одноразова грошова винагорода в розмірі 500000 грн, проте, оскільки на момент нарахування та виплати одноразової грошової винагороди позивачу, він вже не перебував на військовій службі та не мав статусу військовослужбовця, зазначений дохід підлягав оподаткуванню на загальних підставах, у зв`язку з чим на податкового агента – військову частину НОМЕР_1 покладався обов`язок здійснити відповідні відрахування згідно з вимогами Податкового кодексу України, зокрема утримати військовий збір у розмірі 5% від 500000 грн, що становить 25000 гривень.
І такими доводами колегія суддів не погоджуються, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Згідно абзацу першого підпункту 1.3. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України ставка збору становить: для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту.
Водночас, на підставі підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.
Позивач набув право на отримання одноразової грошової виплати в розмірі 500000 грн, яка є додатковим видом грошового забезпечення, перебуваючи у статусі військовослужбовця, який проходив військову службу за мобілізацією, а тому нарахована сума грошового забезпечення не підлягала оподаткуванню військовим збором. Право на цей вид одноразової виплати грошового забезпечення могла реалізувати лише особа, яка відповідала усім вимогам щодо проходження військової служби та прийняття участі в бойових діях. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що нарахування вказаного виду грошового забезпечення після звільнення позивача з військової служби, не змінює правову природу такого нарахування, а тому, позивачу мала б бути виплачена уся, належна йому сума одноразової грошової виплати в розмірі 500000 грн.
Згідно відомості про розподіл виплат від 10.12.2025 №251210PB000052378202, позивачу була нарахована одноразова грошова винагорода в розмірі 475000 грн, яку було позивачем отримано. Водночас, колегія суддів зазначає, що вказана виплата проведена не у повному обсязі, що є підставою стягнення з відповідача, недоплаченої суми одноразової грошової виплати в розмірі 25000 грн.
Згідно з вимогами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У частині 2 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховані приписи п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до викладеного, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду, з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, а частковому задоволенню підлягає апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 , яка в розумінні норм КАС України, є суб`єктом владних повноважень, а тому перерозподіл судових витрат не проводиться.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до частини 5 статті 328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись статтями 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року у справі №420/39833/25 скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарухування та невиплати ОСОБА_2 недоплаченої частини одноразової грошової винагороди у розмірі 25000 гривень відповідно до абзацу третього пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену частину одноразової грошової винагороди у розмірі 25000 гривень, відповідно до абзацу 3 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча-суддя: Г.П. Казанчук 

Судді: Ю.М. Градовський

О.В. Єщенко