ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2026  м.Дніпро Справа № 904/1107/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Мороз В.Ф., Чередко А.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Євроінс Україна” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 (Повне рішення суду складено 02.06.2025р. суддя Дичко В.О.) та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2025 (Повне додаткове рішення суду складено 16.06.2025р. суддя Дичко В.О.) у справі № 904/1107/25.
за позовом Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Євроінс Україна” (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, код ЄДРПОУ 22868348).
до Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпровські електромережі” (49111, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 22, код ЄДРПОУ 23359034).
про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 130000 гривень.
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “Євроінс Україна” звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпровські електромережі” про стягнення 130 000 гривень.
В обґрунтування позову зазначає, що на підставі страхового акта № 83901/1/2023 від 17.05.2023 виплачено страхове відшкодування в сумі 130 000 гривень. Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з незадовільним технічним станом транспортного засобу, то в позивача виникло право подати регресний позов про стягнення фактично сплаченої суми.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 року у справі № 904/1107/25 у задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Євроінс Україна” (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, код ЄДРПОУ 22868348) до Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпровські електромережі” (49111, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 22, код ЄДРПОУ 23359034) про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 130 000 грн – відмовлено. Витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.
04.06 2025 року через підсистему “Електронний суд” до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду. Акціонерне товариство “ДТЕК Дніпровські електромережі” просить долучити до матеріалів справи докази понесених витрат на правову допомогу згідно з переліком доданих документів, визнати поважними причини пропуску подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду, поновити строк для подання заяви та ухвалити додаткове рішення у справі про стягнення з Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Євроінс Україна” на користь Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпровські електромережі” витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн, які понесені відповідачем у зв`язку з розглядом справи № 904/1107/25.
Додатковим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2025 року у справі № 904/1107/25 заяву Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпровські електромережі” про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду в сумі 10 000 грн – задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Євроінс Україна” (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, код ЄДРПОУ 22868348) на користь Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпровські електромережі” (49111, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 22, код ЄДРПОУ 23359034) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн (сім тисяч гривень 00 копійок). У стягненні решти заявлених витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 у справі № 904/1107/25 у задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 130 000 грн — відмовлено. Витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.
Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2025 у справі № 904/1107/25 заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн. У стягненні решти заявлених витрат на професійну правничу допомогу — відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що для виникнення у страховика права на подання регресного позову на підставі пп. «г» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» необхідною умовою є визначення в установленому порядку, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Суд першої інстанції встановив, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2023 у справі № 183/921/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, а саме за порушення вимог пп. «а», «б» п. 2.3 Правил дорожнього руху, проте обставини відповідності/невідповідності технічного стану транспортного засобу «УАЗ» під час ДТП вимогам Правил дорожнього руху зазначеним судом не досліджувались. Водій ОСОБА_1 не був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 121 КУпАП (керування транспортним засобом з технічними несправностями). Суд також врахував, що 02.11.2022 проведено перевірку технічного стану транспортного засобу, за результатами якої його визнано технічно справним; перед виїздом водій заповнив «Карту аналізу безпеки робіт» та журнал контролю технічного стану; проведеним відповідачем розслідуванням інциденту встановлено, що причиною зіткнення стала зупинка двигуна та недотримання безпечної дистанції. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що ДТП стала результатом керування технічно несправним транспортним засобом, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “Євроінс Україна”, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1107/25 та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Розподілити судові витрати.
Не погодившись з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “Євроінс Україна”, в якій просить скасувати додаткове Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2025 року по справі № 904/1107/25. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь Акціонетного товаривства «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи. На думку апелянта, наявні підстави для скасування рішення, передбачені ст. 277 ГПК України, а саме: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. За твердженням Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», відповідно до постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2023 у справі № 183/921/23 водій ОСОБА_1 керував автомобілем УАЗ 3909 д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не перевірив та під час руху не контролював технічно справний стан транспортного засобу, в результаті чого скоїв наїзд на транспортний засіб Porsche Cayenne д.н.з. НОМЕР_2 . У судовому засіданні ОСОБА_1 повністю визнав свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні. У своїх письмових поясненнях від 08.01.2023 ОСОБА_1 зазначив, що почав гальмувати, проте в автомобілі гальмівна система перестала працювати, внаслідок чого здійснив зіткнення. Водія було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.3.а та п. 2.3.б Правил дорожнього руху, які зобов`язують водія перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан транспортного засобу, а також під час руху стежити за технічним станом транспортного засобу.
Позивач наголошує, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України та ч. 6 ст. 75 ГПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Посилаючись на п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14, апелянт стверджує, що обставина, у зв`язку з якою трапилась ДТП, була досліджена та встановлена судом у мотивувальній частині постанови по справі № 183/921/23. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта, і такі обставини у даній справі встановлені.
Апелянт ставить під сумнів достовірність доказів відповідача, зокрема заяви свідка ОСОБА_1 в порядку ст. 88 ГПК України, засвідченої нотаріусом 25.03.2025, тобто через два роки після ДТП, в якій водій детально погодинно описує події того дня. Апелянт зазначає, що ці свідчення суперечать тому, що 13.02.2023 у судовому засіданні у справі № 183/921/23 ОСОБА_1 повністю визнав свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні за п. 2.3.а та п. 2.3.б Правил дорожнього руху, чим вкотре підтвердив факт керування технічно несправним транспортним засобом. Пояснювальну записку ОСОБА_1 від 09.01.2023, надану представником відповідача, апелянт також ставить під сумнів, оскільки її зміст був нівельований самим ОСОБА_1 під час розгляду справи № 183/921/23.
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна`Апелянт звертає увагу, що справа № 904/5134/24, на яку посилається відповідач, має вагому відмінність від даної справи, оскільки у тій справі протокол поліції не містив інформації про невідповідність технічного стану, натомість у даній справі в протоколі поліції № 413975 працівниками поліції зазначено, що водій ОСОБА_1 перед початком руху не перевірив та під час руху не контролював технічний стан транспортного засобу, в результаті чого скоїв наїзд. Під протоколом стоїть підпис водія ОСОБА_1 . Отже, на думку апелянта, поліцією на місці події встановлено, що саме невідповідність технічного стану транспортного засобу стала причиною ДТП.
Позивач посилається на пп. 60, 63 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України», де констатовано, що право на справедливий судовий розгляд містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання, а нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, що не сумісно з принципом юридичної визначеності.
На підставі викладеного Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна`позивач вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновків Великої Палати Верховного Суду, ч. 4 ст. 75 ГПК України та практики ЄСПЛ.
Щодо додаткового рішення від 13.06.2025 апелянт зазначає, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі, і у разі скасування основного рішення ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Оскільки основне рішення, на думку апелянта, повинно бути скасоване, додаткове рішення щодо розподілу витрат також підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» подало відзив на апеляційні скарги, згідно якого заперечує проти апеляційних скарг ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та вважає їх необґрунтованими, просить залишити рішення від 26.05.2025 та додаткове рішення від 13.06.2025 без змін, а апеляційні скарги — без задоволення, посилаючись на наступне:
Відповідач зазначає, що відповідно до пп. «г» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на подання регресного позову виникає у страховика лише за наявності конкретно визначеної умови — дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Позивач не надав жодних належних та достатніх доказів на підтвердження цього факту, окрім посилання на постанову Новомосковського міськрайонного суду від 13.02.2023 у справі № 183/921/23.
Відповідач наголошує, що доводи позивача про преюдиційність зазначеної постанови є хибними. Ані позивач, ані відповідач не були учасниками судового процесу у справі № 183/921/23. У вказаному процесі не розглядалося та не досліджувалося питання належного чи неналежного технічного стану транспортного засобу. Відповідач не брав участі у зазначеній справі та був позбавлений можливості надавати докази та впливати на формування доказової бази. Посилаючись на постанови Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 320/4938/17, від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, від 10.10.2019 у справі № 910/2164/18, від 08.07.2019 у справі № 908/156/18, відповідач зазначає, що преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, а правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Відповідач стверджує, що технічний стан транспортного засобу не був предметом дослідження Новомосковського міськрайонного суду, суд не запитував та не досліджував жодних доказів щодо технічного стану, жодного технічного дослідження чи експертизи не проводилося. У постанові не зазначено, які саме вимоги до технічного стану, передбачені п. 31.4 Правил дорожнього руху, були порушені. Обставини відповідності чи невідповідності технічного стану транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху не можуть бути встановлені за допомогою показань свідків.
Відповідач зазначає, що 02.11.2022 було здійснено перевірку технічного стану транспортного засобу, за результатами якої його визнано технічно справним (протокол № 00084-03888-22 від 02.11.2022). Перед виїздом водій ОСОБА_1 перевірив технічну справність, заповнив «Карту аналізу безпеки робіт» та журнал контролю технічного стану. Після ДТП транспортний засіб не був евакуйований, а самостійно доїхав до місця стоянки, де водій зробив запис про справність. У пояснювальній записці від 09.01.2023 водій зазначив, що причинами ДТП були темний час доби, відсутність освітлення на блокпосту та рух з вимкненими фарами. Розслідуванням інциденту від 13.01.2023 встановлено, що причиною зупинки двигуна стало різке натискання на педаль газу, а зниження ефективності гальмування — через падіння тиску у вакуумному підсилювачі гальм при зупинці двигуна.
Відповідач також звертає увагу, що ані відповідач, ані водій ОСОБА_1 не притягувалися до адміністративної відповідальності за ст. 121 КУпАП (керування транспортним засобом з технічними несправностями). Відповідач посилається на постанову Вищого господарського суду України від 24.06.2008 у справі № 20-9/266 та постанову від 03.07.2014 у справі № 910/21961/13в, а також на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у тотожній справі № 904/5134/24, яким відмовлено у задоволенні аналогічних позовних вимог ПрАТ «СК «Євроінс Україна» до АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі».
Щодо додаткового рішення від 13.06.2025 відповідач наголошує, що позивач в апеляційній скарзі не наводить жодних доводів стосовно неправомірності або необґрунтованості додаткового рішення, а лише зазначає, що воно має бути скасовано при скасуванні основного рішення. Відповідач вважає додаткове рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Позивачем не було заявлено жодних заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, чим фактично погоджено їх співмірність та розумність.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Мороз В.Ф., Чередко А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.06.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/1107/25. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Євроінс Україна” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 у справі № 904/1107/25 (суддя Дичко В.О.) до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Дніпропетровської області.
18.06.2025р. матеріали справи № 904/1107/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до апеляційного суду належних доказів доплати судового збору у сумі 3633,60 грн. 
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Євроінс Україна” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 у справі № 904/1107/25 (суддя Дичко В.О.), для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
08.07.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпровські електромережі” надійшов відзив на апеляційні скарги.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «УАЗ» була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № AP6437767; 08 січня 2023 року о 17:10 год у Дніпропетровській області, Новомосковському районі, на 989 км траси М30 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «УАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 ; Автомобіль «УАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП (08.01.2023) був зареєстрований за Акціонерним товариством «ДТЕК Дніпровські електромережі», що підтверджується листом Головного сервісного центру МВС № 31/24783-24699-2024 від 21.08.2024. На дату скоєння ДТП водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем; Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2023 у справі № 183/921/23, яка набрала законної сили 24.02.2023, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за порушення вимог пп. «а», «б» п. 2.3 Правил дорожнього руху, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн; у звіті № 32-01.23 від 25.01.2023 про оцінку вартості збитків та ремонтної калькуляції № KOR320123 від 25.01.2023 позивачем здійснено розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 130 000 грн. Оформлено страховий акт № 83901/1/2023 від 17.05.2023, на підставі якого потерпілій особі ОСОБА_2 перераховано страхове відшкодування в сумі 130 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 8351 від 17.05.2023; Позивач звернувся до відповідача з претензією № 83901/ІНС від 30.04.2024 про відшкодування шкоди в порядку регресу на суму 130 000 грн, яка залишилась без задоволення.
У постанові Верховного Суду від 01.07.2025 у cправі №924/1334/23 наголошується, що чинне процесуальне законодавство не встановлює заборони щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №477/2330/18).
Дійсно, господарський суд не уповноважений встановлювати обставини (факти), що підлягають встановленню виключно у порядку кримінального судочинства (наявність у діянні складу кримінального правопорушення, винуватість особи у його вчиненні тощо), проте зобов`язаний дослідити подані йому докази та встановити на їх підставі наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників господарської справи, а також інших обставин, які мають значення для вирішення господарської справи.
Якщо подані докази відповідають вимогам, що висуваються до їх процесуальної форми згідно з ГПК України, містять інформацію про предмет доказування в господарському провадженні, у суду виникає обов`язок надати їм оцінку з наведенням мотивів відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України). Законодавство не встановлює заборони дослідження матеріалів кримінального провадження в порядку господарського судочинства, якщо на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. Матеріали кримінального провадження підлягають оцінці сукупно з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статей 76-79, 86 ГПК України.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №910/114/19 та надалі знайшов відображення у низці інших постанов (від 05.03.2024 у справі №910/3374/23, від 19.07.2024 у справі №917/549/23, від 24.07.2024 у справі №917/550/23, від 06.08.2024 у справі №917/892/23).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) звертала увагу, що відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.
Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26.09.2019 у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27.11.2019 у справі № 629/847/15-к (провадження N 13-70кс19), від 16.06.2020 у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).
Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21)).
Так, за текстом Постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2023 року, по справі № 183/921/23:
«...До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №413975 від 08.01.2023 р., складений відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП. З протоколу вбачається, що 08.01.2023 р. о 17 год. 10 хв. в Дніпропетровській обл., Новомосковському р-ні. Траса М30 989 км. водій ОСОБА_1 керував автомобілем УАЗ 3909 державний номер НОМЕР_1 перед початком руху не перевірив та під час руху не контролював технічно справний стан транспортного засобу, в результаті чого скоїв наїзд на транспортний засіб Porsche Cayenne державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.3а, 2.3б Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП…
З протоколу вбачається, що 08.01.2023 р. о 17 год. 10 хв. в Дніпропетровській обл., Новомосковському р-ні. Траса М30 989 км. водій ОСОБА_1 керував автомобілем УАЗ 3909 державний номер НОМЕР_1 перед початком руху не перевірив та під час руху не контролював технічно справний стан транспортного засобу, в результаті чого скоїв наїзд на транспортний засіб Porsche Cayenne державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.3а, 2.3б Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю визнав свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні.
В своїх письмових поясненнях від 08.01.2023 р. ОСОБА_1 зазначив, що 08.01.2023 р. о 17 год. 10 хв. рухався на автомобілі УАЗ 3909 державний номер НОМЕР_1 трасою М30 в сторону м. Дніпро на 989 км. перед блок постом рухався в крайній лівій смузі почав гальмувати, проте в авто гальмівна система перестала працювати, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Porsche Cayenne державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду в попутному напрямку…
… Отже, судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП…» (а.с. 13 https://reyestr.court.gov.ua/Review/108931686).
Відповідно до підпунктів а,б пункту 2.3.Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач у своєму відзиві зазначав про наступне: « …Відповідачем 02.11.2022 було здійснено перевірку технічного стану транспортного засобу УАЗ 3909 державний номер НОМЕР_1 . Транспортний засіб після технічного контролю було визнано технічно справним, що підтверджується Протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00084-03888-22 від 02.11.2022.
Окрім того, перед виїздом на лінію водій ОСОБА_1 перевірив технічну справність Забепеченого ТЗ та заповнив «Карту аналізу безпеки робіт», журнал контролю технічного стану ТЗ (копію «Карти аналізу безпеки робіт» та витяг з журналу контролю технічного стану ТЗ долучаємо до даного відзиву). Вищезазначені документи також підтверджують, що на момент ДТП, технічний стан Забезпеченого ТЗ був справний та відповідав вимогам ПДР.
Про справність Забезпеченого ТЗ на момент ДТП свідчить і той факт, що з місця події даний транспортний засіб не був евакуйований, а самостійно доїхав до місця стоянки в АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі». При цьому, в журналі контролю технічного стану ТЗ водієм ОСОБА_1 , при прибутті о 19:15 до місця стоянки, було здійснено запис про справність Забезпеченого ТЗ.
Більше того, 09.01.2023 водієм ОСОБА_1 на ім`я керівника ОСОБА_3 була підготовлена пояснювальна записка стосовно обставин та причин ДТП. Так, зокрема, водієм було зазначено наступне: « 08 січня 2023 року я, ОСОБА_1 , прийшовши на роботу. Перевірив технічний стан автомобіля УАЗ 3909 д.н. НОМЕР_1 , про що заповнив карту аналізу безпечних робіт, пройшов перевірку психофізичного стану о 08:00. О 08:25 виїхав на лінію з бригадою СПС до м. Синельниково на ПС «Ресора». Після виконання робіт бригадою, ми поверталися в м. Підгороднє по місцю дислокації автомобіля, приблизно о 17:20 між м. Новомосковськ та м. Підгороднє в місці проїзду блокпосту утворився затор з автомобілів. При проїзді блокпосту, на вимогу поліції, вимкнув світло, освітлення блокпосту було відсутнє, колонна автомобілів повільно рухалася із зупинками. При черговому зрушенні з місця, автомобіль, що був попереду, різко загальмував, я теж загальмував, але побачивши, що зіткнення неминуче, спробував об`їхати передній автомобіль праворуч, але зіткнення не вдалося уникнути...».
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що оцінці підлягають докази Постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2023 року, по справі № 183/921/23 в якій, в свою чергу міститься посилання на Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №413975 від 08.01.2023 р., складений Управлінням Патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та докази, створені безпосередньо працівником відповідача, якого було визнано у вчинені ДТП та іншими особами відповідача.
Оцінювання (оцінка) доказів є невід`ємним елементом діяльності з доказування і полягає у визначенні їх належності, допустимості й достовірності.
Щодо достовірності та ваги як критеріїв оцінювання доказу, а також достатності як критерію оцінювання системи доказів, або в цілому виконання обов`язку з доказування, або, іншими словами, критерієм досягнення стандарту доказування.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Оскільки при розгляді справи № 183/921/23 ОСОБА_1 не зазначав про наявність доказів на які він посилався у відзиві на позовну заяву, а безпосередньо в тексті відзиву не зазначив про причини неподання таких доказів Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області, колегія суддів доходить висновку, про меншу вірогідність доказів наданих відповідачем на підтвердження здійснення 02.11.2022р. перевірки технічного стану транспортного засобу «УАЗ 3909», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за результатами якої його визнано технічно справним (протокол № 00084-03888-22 від 02.11.2022), заповнення 08.01.2023 водієм ОСОБА_1 «Карти аналізу безпеки робіт» та здійснення огляд транспортного засобу перед виїздом, що підтверджується записом у журналі контролю технічного стану транспортного засобу.
Відповідні доводи апеляційної скарги: « … Як вбачається з вище зазначеного, водій ОСОБА_1 , в судовому засіданні вину визнав у повному обсязі, всі обставини справи підтвердив у повному обсязі.
Водія ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за п. 2.3а, 2.3б Правил дорожнього руху п. 2.3.а Правил дорожнього руху, перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.
п 2.3.б Правил дорожнього руху, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Отже, приходимо до кінцевого висновку, що водія Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.3а, 2.3б Правил дорожнього руху, проти яких водій ОСОБА_1 під час розгляду справи не заперечував…
… обставина у зв`язку з якою трапилась дорожньо-транспортна пригода, була досліджена та встановлена судом у мотивувальній частині постанови по справі № 183/921/23 від 13.02.2023 року.
Суд у рішенні першої інстанції посилається на достовірність доказів Відповідача як на такі що спростовують позиція позивача, однак на думку представника Апелянта дані докази ніяким чином не спростовують вже встановлені факти у постанові по справі № 183/921/23, а саме:
представник Відповідача надає до суду заяву свідку в порядку ст. 88 ГПК України, засвідчену нотаріусом 25.03.2025 року, тобто через два роки після настання дорожньо-транспортної пригоди в якій ОСОБА_1 детально погодинно описує події того дня, у зв`язку з чим дані свідчення ставляться під сумнів.
Також, під сумнів ставляться вище зазначені свідчення і з огляду на наступне, в судому засіданні 13.02.2023 року у справі № 183/921/23, ОСОБА_1 вину визнав у повному обсязі, про що зазначено в мотивувальній частині постанови, а саме: «...В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю визнав свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні.».
Як вже зазначалось ОСОБА_1 було визнано винним в порушенні п. 2.3.а та 2.3.б Правил дорожнього руху, а отже пояснювальну записку, яку надано представником Відповідача, датовану 09.01.2023 року, також ставимо під сумнів, оскільки 13.02.2023 року, ОСОБА_1 визнав вину у повному обсязі за п. 2.3.а та 2.3.б Правил дорожнього руху, а отже, вкотре підтвердив факт керуванням технічно несправним транспортним засобом.
Отже, приходимо до висновку, що представником Відповідача до суду надано пояснювальну записку датовану 09.01.2023 року, зміст якої винуватець дорожньо- транспортної пригоди ОСОБА_1 , невілював 13.02.2023 року під час розгляду справи № 183/921/23, також представником Відповідача надано заяву свідка, в порядку ст. 88 ГПК України, засвідчену нотаріусом 25.03.2025 року, тобто через два роки після настання дорожньо-транспортної пригоди в якій ОСОБА_1 детально погодинно описує події того дня, у зв`язку з чим дані свідчення ставляться під сумнів.
Натомість Позивачем до суду надано докази, а саме копію постанови суду від 13.02.2023 року по справі № 183/921/23, в якій винуватець дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 вину визнав у повній мірі (за п. 2.3.а та 2.3.б Правил дорожнього руху), в мотивувальній частині якої були описані свідчення учасників дорожньо- транспортної пригоди, а саме письмові пояснення ОСОБА_1 надані поліції 08.01.2023 року, в яких ОСОБА_1 , зазначив що дорожньо-транспортна пригода трапилась в результаті того, що у транспортного засобу УАЗ д.н.з. НОМЕР_1 відмовили гальма.
Також представник Відповідача, у відзиві на позовну заяву, звертає увагу суду, що у справі № 904/5134/24 на яку посилається представник Відповідача, має вагому відмінність від справи яка розглядається в даному провадження ,у зв`язку з тим, що в вище зазначеній справі, протокол поліції не містив інформації, про невідповідність технічного стану, натомість у даній справі в протоколі поліції № 413975, працівниками поліції було зазначено: «.водій ОСОБА_1 керуючи тз УАЗ д.н.з. НОМЕР_1 перед початком руху не перевірив та під час руху не контролював технічний стан тз, в результаті чого скоїв наїзд на тз...». нище в протоколі стоїть підпис водія ОСОБА_1 .
Отже, поліцією на місці події встановлено що саме невідповідність технічного стану транспортного засобу і стала причиною дорожньо-транспортної пригоди…» визнаються колегією суддів такими, що відповідають фактичним обставинам справи, а доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу в частині того, що: « … Отже, у разі притягнення особи до відповідальності на підставі ст. 124 КУпАП, право на подання регресного позову до страхувальника виникає у страховика лише за наявності конкретно визначеної умови - дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Разом з тим, в апеляційній скарзі Позивач посилається на те, що факт незадовільного технічного стану забезпеченого транспортного засобу УАЗ 3909 державний номер НОМЕР_1 (надалі також Забезпечений ТЗ) під час ДТП встановлений постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2023 по справі № 183/921/23.
Інших доказів того, що технічний стан Забезпеченого ТЗ під час ДТП не відповідав вимогам Правил дорожнього руху, Позивач не надав. Отже, Позивач вважає, що цей факт є преюдиційним та не потребує доказування.
Такі доводи Позивача є хибними, що підтверджується наступним.
Так, у ст. 75 ГПК України зазначаються підстави звільнення від доказування:…
… З наведених положень ГПК України випливають висновки про те, що згадана обов`язковість урахування судових рішень:
а) є вкрай обмеженою і в кожному випадку необхідність її застосування пояснюється безпосередньо в законі: обставини не доказуються, якщо «у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини»; судове рішення є обов`язковим ««лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою»; ««обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання»;
б) не є обов`язковою для суду - в частині «правової оцінки, наданої судом певному факту при розгляді іншої справи».
Поняття преюдиції неодноразово розглядалося Верховним Судом.
Так, Верховний Суд у своїй постанові від 11.12.2019 по справі №320/4938/17 дійшов наступного висновку: «Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.»
В постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №927/976/17 від 12.06.2018 зазначено: «Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин».
Таким чином, Верховним Судом визначено ще одну ознаку преюдиційних обставин: вони мають бути безпосередньо дослідженими та встановленими судом, а їх відображення має міститися в мотивувальній частині судового акту.
Аналогічна позиція викладена в постанові КГС ВС від 10.10.2019 по справі №910/2164/18 та постанові КГС ВС від 08.07.2019 по справі №908/156/18, а саме: «Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом».
Винятки щодо застосування правила про преюдицію можуть бути встановлені законом (процесуальним або іншим нормативним актом). Зокрема, ГПК України містить положення, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Зазначене встановлює обґрунтований виняток з правила преюдиційності, оскільки, не маючи можливості брати участь у попередній справі, особа була позбавлена можливості впливати на формування доказової бази щодо визнання певного факту.
В даному випадку, ані Позивач, ані Відповідач, не були учасниками судового процесу у справі № 183/921/23, що розглядалася Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.
Більш того, у вказаному процесі не розглядалося та не досліджувалося питання належного чи неналежного технічного стану Забезпеченого ТЗ, що належить Відповідачу.
При цьому, Відповідач не брав участі у вказаній справі та був позбавлений можливості надавати докази та впливати на формування доказової бази щодо визнання цього факту.
З огляду на зазначене, постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2023 по справі № 183/921/23 в частині визначення технічного стану Забезпеченого ТЗ не є преюдиційною та не може бути достатнім доказом, що свідчить начебто про невідповідність технічного стану Забезпеченого ТЗ, існуючим вимогам Правил дорожнього руху, що стало безпосереднім наслідком спричинення ДТП.
Разом з тим, відповідно до ст. 74 ГПК України, …
… Для відшкодування шкоди в порядку регресу за правилами п. г) ст. 38.1.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язково необхідно довести в сукупності такі факти, як спричинення страхувальником або водієм забезпеченого транспортно засобу дорожньо-транспортної пригоди та визначення в установленому порядку, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Наголошуємо на тому, що Позивач не надав суду жодних належних та достатніх доказів на підтвердження факту невідповідності технічного стану Забезпеченого ТЗ під час ДТП існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
При цьому, технічний стан Забезпеченого ТЗ не був предметом дослідження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 183/921/23, та з даного питання суд жодних висновків не робив. Суд не запитував та не досліджував жодних доказів щодо технічного стану транспортного засобу.
Зазначаємо, що вимоги до технічного стану та обладнання транспортного засобу передбачені розділом 31 «ТЕХНІЧНИЙ СТАН ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ ТА ЇХ ОБЛАДНАННЯ» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (надалі ПДР).
Згідно із п. 31.4 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
31.4.1. Гальмові системи:…
… Наголошуємо, що в постанові Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2023 по справі № 183/921/23 не зазначено, які саме вимоги до технічного стану та обладнання Забезпеченого ТЗ, що передбачені пп.31.4.5 ПДР, були порушені.
Статтями 76, 77 ГПК України визначається …
… Отже, обставини відповідності чи невідповідності технічного стану Забезпеченого ТЗ вимогам ПДР не можуть бути встановлені за допомогою показів свідків, а будь-яке технічне дослідження/експертиза Забезпеченого ТЗ, що належить Відповідачу, Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області не проводилось.
Таким чином, очевидним є те, що Позивач жодним належним та допустимим доказом не підтвердив факт неналежного технічного стану Забезпеченого ТЗ.
В свою чергу, Відповідачем 02.11.2022 було здійснено перевірку технічного стану транспортного засобу УАЗ 3909 державний номер НОМЕР_1 . Транспортний засіб після технічного контролю було визнано технічно справним, що підтверджується Протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00084-03888-22 від 02.11.2022 (а.с. 61).
Окрім того, перед виїздом на лінію водій ОСОБА_1 перевірив технічну справність Забепеченого ТЗ та заповнив «Карту аналізу безпеки робіт» (а.с. 62), журнал контролю технічного стану ТЗ (а.с. 63). Вищезазначені документи також підтверджують, що на момент ДТП, технічний стан Забезпеченого ТЗ був справний та відповідав вимогам ПДР.
Про справність Забезпеченого ТЗ на момент ДТП свідчить і той факт, що з місця події даний транспортний засіб не був евакуйований, а самостійно доїхав до місця стоянки в АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі». При цьому, в журналі контролю технічного стану ТЗ водієм ОСОБА_1 , при прибутті о 19:15 до місця стоянки, було здійснено запис про справність Забезпеченого ТЗ (а.с. 63).
Більше того, 09.01.2023 водієм ОСОБА_1 на ім`я керівника ОСОБА_3 була підготовлена пояснювальна записка стосовно обставин та причин ДТП (а.с. 65). Так, зокрема, водієм було зазначено наступне: « 08 січня 2023 року я, ОСОБА_1 , прийшовши на роботу. Перевірив технічний стан автомобіля УАЗ 3909 д.н. НОМЕР_1 , про що заповнив карту аналізу безпечних робіт, пройшов перевірку психофізичного стану о 08:00. О 08:25 виїхав на лінію з бригадою СПС до м. Синельниково на ПС «Ресора». Після виконання робіт бригадою, ми поверталися в м. Підгороднє по місцю дислокації автомобіля, приблизно о 17:20 між м. Новомосковськ та м. Підгороднє в місці проїзду блокпосту утворився затор з автомобілів. При проїзді блокпосту, на вимогу поліції, вимкнув світло, освітлення блокпосту було відсутнє, колонна автомобілів повільно рухалася із зупинками. При черговому зрушенні з місця, автомобіль, що був попереду, різко загальмував, я теж загальмував, але побачивши, що зіткнення неминуче, спробував об`їхати передній автомобіль праворуч, але зіткнення не вдалося уникнути...
Причини, які призвели до ДТП на мою думку
Темний час доби.
Відсутність освітлення на блокпосту
Рух з вимкненими фарами»
Також водієм ОСОБА_1 обставини та причини ДТП, що відбулася 08.01.2023, були викладені у заяві свідка, що оформлена в порядку ст. 88 ГПК України та долучена до відзиву на позовну заяву. У вказаній заяві водій зазначив, що фактичними причинами, які призвели до вказаної ДТП, були: темний час доби, відсутність освітлення на блокпосту, рух з вимкненими фарами та недодержання безпечної дистанції між автомобілями. Окрім того, у заяві свідка ОСОБА_1 повідомив, що через те, що перенервував, та бажаючи уникнути притягнення до адміністративної відповідальності за скоєну ДТП, органам поліції він вказав, що причиною ДТП стала відмова гальм в автомобілі УАЗ 3909 д.н. НОМЕР_1 . Однак, в дійсності гальмівна система автомобілю УАЗ 3909 д.н. НОМЕР_1 на момент ДТП була справною і дійсні причини ДТП були повідомлені ОСОБА_1 в пояснювальній записці, наданій за місцем роботи 09.01.2023.
Зазначаємо, що факт відсутності належного освітлення на блокпосту, де відбулась ДТП за участі водія ОСОБА_1 , підтверджується і додатком до протоколу про адміністративне правопорушення «Схема місця ДТП», складеним старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 (долучено до відзиву на позовну заяву). Так, у вказаному додатку зазначено: «Освітлення місця ДТП: темне. Наявність зовнішнього освітлення тротуару в темний час доби: немає. Наявність світлофорного об`єкта (на момент скоєння ДТП): не працював.»
Крім того, 13.01.2023 Відповідачем було проведено розслідування інциденту, який стався 08.01.2023, про що складено «Звіт про розслідування інциденту на виробництві» (а.с. 68-69).
В ході розслідування були встановлені наступні обставини інциденту: «...Урайоні 989 км, перед блокпостом, водій ОСОБА_1 змушений був вимкнути ближнє світло фар (включено було лише габаритне освітлення). Під час руху з короткими інтервальними зупинками у автомобілі УАЗ глухне двигун і транспортний засіб продовжує рух за інерцією. У цей момент, автомобіль Porshe держ. № НОМЕР_2 , що рухався попереду, зупинився. Водій ОСОБА_1 спробував вжити заходів для аварійної зупинки автомобіля, натиснувши на гальма і вивернувши кермо вправо. Але через недостатню дистанцію між автомобілями, зіткнення уникнути не вдалося.»
Згідно зі звітом від 13.01.2023 причиною зупинки двигуна, ймовірно, стало різке натискання водієм на педаль газу, внаслідок чого стався перелив палива з карбюратора в камеру згоряння, а зниження ефективності гальмування відбулося через падіння тиску у вакуумному підсилювачі гальм, при зупинці двигуна.
Все вищезазначене підтверджує той факт, що на момент ДТП, технічний стан Забезпеченого ТЗ відповідав вимогам, визначеним ПДР, а твердження Позивача про нібито незадовільний технічний стан такого ТЗ є необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними і достатніми доказами.
Звертаємо увагу суду, що ані Відповідач, ані водій ОСОБА_1 , не притягувалися до адміністративної відповідальності за експлуатацію транспортного засобу з технічними несправностями, з якими відповідно до встановлених правил його експлуатація заборонена. Зокрема, ч. 1 ст. 121 КУпАП визначено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відсутність притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 121 КУпАП є ще одним підтвердженням того, що Забезпечений ТЗ на момент ДТП був справний, а сама ДТП не була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання Забезпеченого ТЗ існуючим вимогам ПДР.
Наголошуємо, що на даний момент будь-якого технічного дослідження/експертизи, що б підтверджували, що ДТП від 08.01.2023 була безпосереднім наслідком несправності Забезпеченого ТЗ не проводилося.
Враховуючи, що Позивачем відповідно до принципу змагальності та обов`язку доказування, передбачених ст.ст. 13,74 ГПК України, не надано жодних належних та достатніх доказів, а також не доведено факту існування в сукупності обставин, визначених п.г) ч.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а саме: визначення в установленому порядку, що ДТП була безпосередні наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР), очевидним є те, що позовні вимоги Позивача по даній справі є безпідставними та необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.
Також в даному випадку вважаємо за необхідне звернути увагу суду на практику суду по аналогічних справах. Зокрема, у постанові від 24.06.2008 по справі № 20-9/266 Вищий господарський суд України зазначив наступне: «Вищий господарський суд України не може в будь-якому разі заперечувати прерогативу місцевого суду на встановлення фактів порушення водіями транспортних засобів Правил дорожнього руху відповідно до положень КУпАП. Водночас, апеляційний господарський суд не врахував тієї обставини, що у постанові районного суду від 08.07.2005, якою ОСОБА_5 визнано винним у порушенні пункту 31.4 Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не зазначено, які саме причини викликали несправність рульового керування та не зазначено характер несправностей, перелік яких надається у пункті 31.4 Правил дорожнього руху.
Тобто, районному суду при розгляді адміністративної справи достатньо було на підставі матеріалів справи встановити лише факт порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху та на підставі конкретної норми Кодексу України про адміністративні правопорушення притягнути до адміністративної відповідальності, не зазначаючи та не конкретизуючи при цьому, які саме причини викликали несправність рульового керування та їх характер.
В той же час, господарські суди під час розгляду позовних вимог позивача про стягнення суми страхових виплат у порядку регресного позову, повинні були врахувати специфіку правового регулювання відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, учасниками яких є страхувальники, страховики, потерпілі та врахувати особливості порядку відшкодування шкоди, заподіяної, в даному випадку, майну потерпілого у зв`язку з дорожньо- транспортною пригодою.
Встановивши, що позивач звернувся з позовом на підставі підпункту 38.1.1. -"г" пункту 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суди повинні були дослідити, чи виникло у позивача (страховика) право на подання регресного позову до відповідача (страхувальника) при наявності конкретно визначеної умови - дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Натомість, суди попередніх судових інстанцій, зокрема, апеляційний господарський суд, який визнав позовні вимоги обґрунтованими, послався на встановлений районним судом факт порушення ОСОБА_5 п. 314 Правил дорожнього руху, однак, не встановив, які саме причини викликали несправність рульового керування та не зазначив характер несправностей, чіткий перелік яких надається у пункті 314 Правил, не витребував матеріали адміністративної справи з метою встановлення зазначеного. У випадку неможливості встановлення судом даних фактів через відсутність необхідних та достатніх доказів, наявних в матеріалах адміністративної та господарської справ, суд не позбавлений можливості звернутися до експертної установи.
Отже, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 4-7 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 111-10 ГПК України є підставою для скасування судових рішень у справі.»
До аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суд України і по справі №910/21961/13в, за результатами розгляду якої була прийнята постанова від 03.07.2014, в якій зазначено наступне: «Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як встановлено судами, позивач доказів невідповідності технічного стану чи недоліків транспортного засобу "Volvo" Правилам дорожнього руху не надав. Жодного експертного висновку стосовно причин відокремлення лівого заднього колеса застрахованого транспортного засобу або проведення огляду автомобіля на предмет наявності технічних несправностей безпосередньо після ДТП матеріали справи не містять…
… зважаючи на відсутність доказів, які б підтверджували, що дорожньо-транспортна пригода 11.08.2011 є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу "Volvo"", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, існуючим вимогам Правил дорожнього руху, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених ст.ст. 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України, а тому підстав для скасування рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2014 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2014 у справі № 910/21961/13 колегія суддів не вбачає.»
Вважаємо за доречне також звернути увагу суду на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 по тотожній справі № 904/5134/24 за позовом ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА» до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про стягнення 63900,76 грн. По вказаній справі судом першої інстанції було винесено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА» у зв`язку із недоведеністю з боку Позивача факту невідповідності Забезпеченого ТЗ вимогам ПДР. Означене рішення станом на сьогодні набрало законної сили.
Все вищевикладене свідчить про те, що подана Позивачем апеляційна скарга на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 є необґрунтованою та безпідставною, а саме рішення суду першої інстанції від 26.05.2025 по даній судовій справі винесене у відповідності з нормами діючого законодавства, з урахуванням всіх суттєвих обставин справи та поданих доказів, а тому має бути залишеним без змін…» відхиляються як такі, що грунтуються на доказах, визнаних судом апеляційної інстанції менш вірогідними, порівняно з доказами, наданими позивачем.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.
На момент скоєння ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках з Донбаською паливно-енергетичною компанією.
Відповідач є відповідальним за дорожньо-транспортної пригоди та зареєстрований за адресою 04119, м. Київ, вул. Джонса Ґарета, буд. 8, літера 20Д, відповідно дана позовна заява підсудна даному Суду. Отже, враховуючи вище викладене з Відповідача на користь Позивача, підлягає стягненню в порядку регресу завдані збитки у розмірі 130 000,00 грн.
Відповідно до пунтку 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 2,3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене, рішення Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Євроінс Україна” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до частни 4 статті 129 Господарського процесвуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2025 у справі № 904/1107/25, яким, відповідно, було з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн, підлягає скасуванню в частині стягнення 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу в частині того, що : « … в апеляційній скарзі Позивач не наводить жодних доводів стосовно нібито неправомірності або необґрунтованості прийнятого господарським судом Дніпропетровської області додаткового рішення від 13.06.2025.
Єдине, що зазначає Відповідач це те, що додаткове рішення має бути скасовано, при скасуванні основного рішення по справі.
В свою чергу, наголошуємо на тому, що додаткове рішення від 13.06.2025 по справі № 904/1107/25 є законним та обґрунтованим, винесене з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Частиною 3 ст. 244 ГПК України …
… Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц)
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 16 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог…» відхиляються з огляду на обов`язок відповідача нести негативні наслідки, пов`язані з приняттям рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи вищевикладене, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку задовольнити апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Євроінс Україна”, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2025 у справі № 904/1107/25, відповідно, скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У задоволенні заяви Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити. 

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання позовної заяви у сумі 2 422,40 грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн., колегія суддів покладає на відповідача, як на особу, проти якої ухвалено судове рішення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Євроінс Україна” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2025 у справі № 904/1107/25 – задовольнити. 
Рішення та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2025 у справі № 904/1107/25 – скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з Акціонерного товариства “ДТЕК Дніпровські електромережі” (49111, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 22, код ЄДРПОУ 23359034) на користь Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Євроінс Україна” (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, код ЄДРПОУ 22868348) в порядку регресу завдані збитки у розмірі 130 000,00 грн, витрати за подання позовної заяви у сумі 2 422,40 грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн.
В задоволенні заяви Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу – відмовити в повному обсязі.
Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко