Справа № 930/1908/24
Провадження № 1-кп/930/56/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.03.2026 року Немирівський районний суду 
Вінницької області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Немирів кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024025090000082 від 18.07.2024 по обвинуваченню: 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юрківці Вінницького (Немирівського) району Вінницької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, не працюючої, заміжньої, якає має на утримані чотирьох неповнолітніх дітей, раніше несудимої, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_4 
обвинуваченої – ОСОБА_3 
захисника – ОСОБА_5 
потерпіло – ОСОБА_6 
представника потерпілої – ОСОБА_7 

ВСТАНОВИВ:

16.07.2024 близько 19 години 10 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи на узбіччі дороги біля домогосподарства N? АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту, який виник між нею та ОСОБА_6 на ґрунті довготривалих неприязних відносин, вирішила спричинити останній тілесні ушкодження.
Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , взявши в праву руку шматок цеглини, підійшла до ОСОБА_6 та вказаною цеглиною нанесла їй два удари в ділянку лівої руки, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці лівого плеча та лівого передпліччя, лівого променево-зап?ясного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , вину не визнала, надала суду покази, що вона з потерпілою тривалий час перебувають у неприязних відносин, мають конфлікт за будинок. В день вказаної події почула удари по забору. Заперечує проти того, що кидала камінцем по автомобілю потерпілої. Заперечує, що наносила удари цеглиною по руці потерпілої, вказує на те, що мала на меті її лише налякати. Цивільний позов не визнає.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , надала суду покази, що 16.07.2024 поїхали з сім`єю в магазин. Коли ввечері поверталися назад, з подвір`я ОСОБА_3 , вилетів камінь та попав у скло автомобіля. Після чого вони зупинилися та вона пішла запитати, що сталося. З подвір`я вийшла ОСОБА_3 та почала їх обзивати. Після чого схопила цеглину і нанесла їй два удари по руці. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , є чоловіком потерпілої. Надав суду покази, що ОСОБА_3 , є його дочка від першого шлюбу. 16.07.2014 проїжджали біля будинку ОСОБА_3 , із-за паркану домоволодіння ОСОБА_3 , кинули камінь в їх автомобіль. Після чого вони зупинилися та ОСОБА_6 підійшла до подвір`я ОСОБА_3 , після чого між ними виникла сварка в ході якої ОСОБА_3 нанесла ОСОБА_6 , удари цеглиною по руці. Як саме наносила удар по руці він не бачив.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , є дочкою потерпілої ОСОБА_6 . Надала суду покази, що 16.07.2014 проїжджали біля будинку ОСОБА_3 , з-за паркану домоволодіння ОСОБА_3 , кинули камінь в їх автомобіль. Після чого вони зупинилися та ОСОБА_6 підійшла до подвір`я ОСОБА_3 . Між ними виникла сварка в ході якої ОСОБА_3 нанесла ОСОБА_6 , удари цеглиною по руці.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , чоловік обвинуваченої ОСОБА_3 , надав суду покази, що 16.07.2024у вечірню пору доби він та його дружина перебували на подвір`ї свого домоволодіння. Почули удари по паркану, які наносив ОСОБА_8 , останній хотів спровокувати конфлікт, з метою притягнення його до кримінальної відповідальності. ОСОБА_3 ударів нікому не наносила.
Вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: 
- протоколом огляду перемету від 20.07.2024, а саме відеозапису наданого потерпілою ОСОБА_6 , та переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, який міститься на DVD-R диском до протоколу огляду, де зафіксовано конфлікт між обвинуваченою ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_6 , та на якому чітко зафіксовано нанесення обвинуваченою потерпілій двох ударів цеглиною по лівій руці (т.2 а.с. 27-31).
- протоколом огляду предмету від 22.07.2024 з додатками у виді фототаблиці та DVD-R диску до нього, на якому міститься аналогічний відеозапис події.
- висновком судово-медичної експерта № 90 від 18.07.2024. за підсумками якого при судово-медичній експертизі у гр. ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці лівого плеча та лівого передпліччя, лівого променево-зап`ясного суглобу, дані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого-их, твердого-их предмета-ів або співудару об нього-их та виникнути можливо в термін та при обставинах на які вказує особа, що проходила експертизу.
Ушкодження у вигляді синців та саден відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні, було досліджена також протокол огляду місця події від 22.07.2024 в с. Юрківці Гайсинського району Вінницької області, а саме огляду прилеглої території до домогосподарства АДРЕСА_1 .
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами надано не було.
Оцінюючи твердження обвинуваченої ОСОБА_3 , в тому, що в її діях відсутній склад правопорушення перебачений ч. 1 ст. 125 КК України, адже, як стверджує обвинувачена жодних ударів цеглою вона потерпілій не наносила, а взяла цеглу лише з метою налякати потерпілу, суд відноситься до них критично, вважає, що вони направлені на уникнення обвинуваченою кримінальної відповідальності, вважає їх неправдивими та не приймає їх до уваги. Крім того, дані твердження суперечать показам свідків, які були безпосередніми очевидцями вказаної події та дослідженим в судовому засіданні доказам, а саме протокол огляду предмету від 20.07.2024 та переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, який міститься на DVD-R диском до протоколу огляду, де зафіксовано конфлікт між обвинуваченою ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_6 , та на якому чітко зафіксовано нанесення обвинуваченою потерпілій двох ударів цеглиною по лівій руці, які суд приймає до уваги та вважає їх належними, допустимими та достовірними, що підтверджують вину ОСОБА_3 у скоєнні вищезазначеного правопорушення та покладені в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.
Так, на підставі досліджених у ході судового розгляду кримінального провадження доказів, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого їй кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом», а саме у тому, що ОСОБА_3 , взявши в праву руку шматок цеглини, та вказаною цеглиною нанесла два удари в ділянку лівої руки ОСОБА_6 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці лівого плеча та лівого передпліччя, лівого променево-зап?ясного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вказані дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.
Призначаючи покарання за скоєне кримінальне правопорушення в межах пред`явленого обвинувачення, суд керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У пункті 3 зазначеної постанови Пленуму ВСУ вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення ( форма вини, мотив, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень ), склад сім`ї , його матеріальний стан, тощо.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, раніше не судима, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, дійшов висновку про необхідність призначення їй покарання у межах встановлених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу. На переконання суду, саме таке покарання у даному випадку буде справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Щодо цивільного позову, 18.09.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок злочину, відповідно до якої позивачка просить стягнути з відповідачки 30 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач мотивує позов тим, що протиправними діями відповідачки її моральному здоров?ю спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені права її життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями.
Внаслідок протиправних дій відповідачки вона понесла значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які вона могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту її порушених прав.
Враховуючи присутність психологічно-травмуючого фактору (неправомірних дій відповідачки), користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди позивачка оцінюю в сумі 30 000.00 (тридцять тисяча) грн.
Визначену суму моральної шкоди у розмірі 30 000.00 (тридцять тисяча) грн. позивачка, вважає, мінімальною компенсацією за перенесені нею душевні страждання.
Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як роз`яснено в п. 4Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. 
При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.
Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.
При визначенні суми моральної шкоди суд керується постановою ВП ВС від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, у якій було висловлено правову позицію, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності і справедливості, враховує моральні страждання потерпілої, що мали місце через заподіяні їй тілесні ушкодження, враховуючи обґрунтування, які викладені у цивільному позові та їх доповнення під час судового розгляду, перенесені потерпілою негативні наслідки, що настали у зв`язку із її лікуванням та порушенням звичного життя.
Відтак, грунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 5 000 грн, суд, вважає, що саме така сума відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду, з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань потерпілої, характеру немайнової втрати, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення.
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу.
Встановлено, що потерпіла понесла витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп., що підтверджується угодою про надання правничої допомоги від 03.09.2024, квитанцією № 1 від 03.09.2024.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Враховуючи положення ст. ст. 118, 124 КПК України, посилаючись на обсяг наданої правничої допомоги потерпілому, суд стягує такі витрати на правничу допомогу з ОСОБА_3 в користь потерпілого.
Запобіжний захід обвинуваченому – не обирався.
Процесуальні витрати – відсутні.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.50, 65 - 67, ч. 1 ст. 125 КК України, ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 ,  визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу, у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень) грн. 00 коп.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:
- диск з відеозаписом – залишити при матеріалах справи.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок злочину – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 5 000 гривень моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 10 000 гривень витрат понесених на професійну правничу допомогу.
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя:         ОСОБА_1