РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року 	справа № 580/10556/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гайдаш В. А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною діяльність військової частини НОМЕР_1 по виданню наказу № 2920 від 20.07.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності т.в.о. командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 у вигляді «попередження про неповну службову відповідність»;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 2920 від 20.07.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності т.в.о. командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 у вигляді «пониження у посаді» як такий, що винесений з порушенням норм діючого законодавства та перевищенням дисциплінарної влади.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією з 22.07.2024 у військовій частині НОМЕР_1 . За наслідками проведення службових розслідувань позивача наказом від 20.07.2025 № 2920 притягнуто до відповідальності у вигляді «попередження про неповну службову відповідність». Представник вважає, що наказ прийнятий з порушенням нормативних актів, що регулюють проведення службової перевірки та накладення дисциплінарного стягнення, а також прийнятий з перевищенням дисциплінарного впливу. Вказує, що службове розслідування проведено необ`єктивно та неповно, оскільки комісія проігнорувала пояснення щодо відсутності вини ОСОБА_1 у залишенні частини 37 військовослужбовцями. При цьому, наказ № 2920 є юридично необґрунтованим, бо не містить посилань на конкретні порушені пункти Статутів.
15.10.2025 військова частина НОМЕР_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що у період з 12.05.2025 по 13.07.2025 позивач тимчасово виконував обов`язки командира НОМЕР_3 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 (згідно з наказом № 104), під час чого було зафіксовано 37 випадків самовільного залишення військової частини серед особового складу, що перебував на відновленні боєздатності. За фактом вказаних подій у в/ч НОМЕР_1 проведено службове розслідування для встановлення причин події та винних осіб. Службовим розслідуванням встановлено, що з 12.05.2025 по 13.07.2025 у 1 механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_1 сталося 37 випадків самовільного залишення військової частини військовослужбовцями солдатського та сержантського складу батальйону. Відповідач зазначив, що низький рівень контролю з боку т.в.о. командира батальйону підполковника ОСОБА_1 призвів до масового самовільного залишення військової частини та зниження боєздатності підрозділу. Як наслідок, наказом від 20.07.2025 № 2920 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «попередження про неповну службову відповідність». 
24.11.2025 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що комісія проігнорувала пояснення ОСОБА_1 та начальника штабу ОСОБА_2 про те, що самовільне залишення військової частини НОМЕР_4 військовослужбовців відбулося або до їх прибуття в батальйон, або під час передачі в інший підрозділ, що, на думку представника позивача, свідчить про порушення в/ч НОМЕР_1 обов`язку щодо всебічного та об`єктивного з`ясування обставин під час службового розслідування.
Ухвалою від 29.09.2025 суддя відкрив провадження у цій справі та вирішив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.
Ухвалою від 26.11.2025 суд зупинив провадження в адміністративній справі до подання витребуваних судом доказів.
Ухвалою від 16.02.2026 суд поновив провадження у справі.
З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 22.07.2024.
ОСОБА_1 приступив до тимчасового виконання службових обов`язків за не вакантною посадою командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині ) від 11.04.2025 № 104.
Начальник відділення напрямків командного пункту штабу військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_3 звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 із рапортом від 18.07.2025 № 32283 щодо факту зафіксованих 37 випадків самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , які стались в період з 12.05.2025 по 13.07.2025 під час відведення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 на відновлення боєздатності.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.07.2025 № 2368 «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування з метою з`ясування обставин, причин і умов, встановлення додаткових фактів протиправних дій чи бездіяльності посадових осіб керівного складу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , що передували вчиненню правопорушень пов`язаних з масовим самовільним залишенням військової частини військовослужбовцями солдатського та сержантського складу.
За результатами проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування від 19.07.2025 № 32442, відповідно до якого встановлено, що з 12.05.2025 по 13.07 2025 у 1 механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_1 , яким в цей час командував тимчасово виконуючий обов`язки командира НОМЕР_2 механізованого батальйону підполковник ОСОБА_4 , сталося 37 (тридцять сім) випадків самовільного залишення військової частини військовослужбовцями солдатського та сержантського складу батальйону. Службовим розслідування встановлено, що причиною масового самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 особовим складом НОМЕР_2 механізованого батальйону, що призвело до незадовільного рівня керівництва та зниження боєздатності 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , є низький рівень контролю за ввіреним особовим складом з боку тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2025 № 2920 «Про результати службового розслідування за фактом неналежного виконання своїх службових обов`язків» за неналежне виконання своїх службових обов`язків, що призвело до незадовільного рівня керівництва та зниження боєздатності 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , позивачу оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність».
Позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду із позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232).
Згідно із частиною 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. 
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. 
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Розділ 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлює загальні обов`язки командирів (начальників).
Так, статтями 58-59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Командир (начальник) зобов`язаний: знати, дотримуватися особисто та вимагати від собового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права;
планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;
негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;
знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;
організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;
постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки;
завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;
встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;
організовувати дотримання та неухильно особисто дотримуватися принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків у службовій діяльності;
показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;
постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права;
проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);
виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);
знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;
організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;
організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку;
здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків;
не допускати до участі у бойових діях військовослужбовців з числа призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які не пройшли курс базової загальновійськової підготовки або не мають бойового досвіду; 
особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;
організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів;
контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі);
вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ;
організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження;
під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;
вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).
Стаття 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачає, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999 року затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно зі ст. 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом:
виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; 
особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;
формування правової культури військовослужбовців;
умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;
зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;
підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;
своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;
чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
За приписами частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі Порядок № 608).
Приписи п. 3 розділу IV Порядку № 608 визначають, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Згідно п. 1-3 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарних стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків або порушення військової дисципліни. У разі проведення службового розслідування, зазначені обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого командир вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні військовослужбовця складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Адміністративний суд у силу вимог частини другої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Суб`єкт владних повноважень, натомість, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, підставою для винесення оскаржуваного наказу та застосування до позивача дисциплінарного стягнення був висновок службового розслідування, викладений в акті службового розслідування від 19.07.2025 № 32442, згідно якого в ході проведення службового розслідування було встановлено, що з 12.05.2025 по 13.07 2025 у 1 механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_1 , яким в цей час командував тимчасово виконуючий обов`язки командира 1 механізованого батальйону підполковник ОСОБА_4 , сталося 37 (тридцять сім) випадків самовільного залишення військової частини військовослужбовцями солдатського та сержантського складу батальйону. 
Під час службового розслідування ОСОБА_1 надав письмові пояснення, у яких зазначив, що розпорядженням командира бригади № 1997 від 09.05.2025 1 механізований батальйон припинив виконання завдань за призначенням у смузі оборони НОМЕР_5 овмбр з відведенням у район зосередження для відновлення боєздатності.
З 02.06.2025 батальйон почав отримувати поповнення особовим складом з визначених навчальних центрів, а саме: 239 цпп СВ ( АДРЕСА_1 ), 242 цпп СВ ( АДРЕСА_2 ), 233 цпп СВ (н.п. Мала Любаша Рівненської обл.) та 235 мцпп ( АДРЕСА_3 ). Перші військовослужбовці нового поповнення почали поступати в підрозділ 04.06.2025.
Негайно по прибутті з новоприбулими проводились співбесіди особисто ним, як виконуючим обов`язки командира батальйону, заступником командира батальйону з ППП та представником медичного пункту з метою вивчення їх особистих, ділових, моральних якостей, оцінки їх морально-психологічного стану та стану фізичного здоров`я для оптимального розподілу на посади в механізованих ротах та окремих взводах.
Всього за період з 12.05.2025 по 13.07.2025 в батальйон прибуло 96 військовослужбовців, з них 7 офіцерів. 
З числа військовослужбовців, отриманих після проходження БЗВП в навчальних центрах, 6 осіб скоїли самовільне залишення військової частини ще по дорозі до району зосередження батальйону. Решта військовослужбовців була пропорційно розподілена між механізованими ротами.
Під час співбесід з військовослужбовцями з`ясувалось, що в переважній більшості їх мобілізували проти власного бажання, службу в армії вони раніше не проходили, бажання служити не виявляли. Зі слів новоприбулих, практично всі мали скарги на стан здоров`я і очікували, що військова частина відправить їх на лікування або проходження ВЛК. Під час проходження БЗВП їм пояснювали, що базову підготовку необхідно пройти всім, а в подальшому після прибуття у військову частину їм нададуть можливість пройти необхідні медичні обстеження, повторно пройти ВЛК і звільнитись з лав ЗСУ або отримати необхідне лікування. Казали, з військових частин, які виконують завдання за призначенням, це зробити набагато простіше, тому під час їх відбору в навчальних центрах вони не повідомляли про свої хвороби. По прибуттю в батальйон під час первинного медичного огляду було виявлено 32 військовослужбовця, які мали проблеми зі здоров`ям і потребували медичної допомоги. Всього з 11.06.2025 до 11.07.2025 зафіксовано понад 70 звернень військовослужбовців до медичного пункту. Певна кількість новоприбулих розраховувала на розподіл в інші частини тому не приховувала своїх намірів перевестись до інших місць служби.
Загалом, військовослужбовці нового поповнення здійснили 37 фактів самовільного залишення військової частини, зокрема: 6 скоїли СЗЧ в ході переміщення до місця зосередження, 31 військовослужбовець скоїв СЗЧ після прибуття до батальйону, з яких факт масового СЗЧ (9 в/с) стався 27.06.2025 після передачі 40 в/с з нового поповнення в оперативне підпорядкування 2 СБ 117 овмбр відповідно до БР командира 117 овмбр №2117 від 25.06.2025. Інших фактів масового самовільного залишення військової частини не зафіксовано. Про всі виявлені факти скоєння військовослужбовцями СЗЧ у встановлені терміни доповідалось керівництву бригади через оперативного чергового (крім військовослужбовців, переданих в оперативне підпорядкування 2 сб). 
Також, позивач пояснив, що основними причинами, які спонукали військовослужбовців до самовільного залишення частини, є: небажання служити взагалі або в піхотних підрозділах; бажання проходити службу в «елітних» частинах (підроздили БПЛА, ССО і т.д.); пом`якшення відповідальності за скоєння СЗЧ; відсутність контролю за особовим складом з боку командира 1 мр капітана ОСОБА_6 , який з 28.05.2025 по даний час не прийняв роту, та його заступника з ППП ст.л-та ОСОБА_7 (скоїв СЗЧ по прибуттю в р-н зосередження 225 ошп) на що їм неодноразово вказувалось. Зважаючи на відсутність належних висновків з їх сторони, вказані офіцери притягувались до дисциплінарної відповідальності; ставлення до військовослужбовців, переданих в оперативне підпорядкування 2 сб 117 овмбр, з боку віськовослужбовців 2 сб, які під час прийому-передачі вели себе зверхньо, залякували новоприбулих, що всі вони «м`ясо» і скоро помруть та інше. 
Службовим розслідуванням встановлено, що причиною масового самовільного залишення служби особовим складом НОМЕР_2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , що спричинило втрату боєздатності підрозділу, став низький рівень контролю за підлеглими з боку т.в.о. командира батальйону підполковника ОСОБА_1 .
Суд врахував, що згідно зі ст. 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону є єдиноначальником і несе особисту відповідальність перед державою за бойову та мобілізаційну готовність, виховання, військову дисципліну та морально-психологічний стан особового складу.
Разом з тим, суд врахував, що дисциплінарна відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом ЗСУ має індивідуальний характер. 
У поясненнях, наданих під час службового розслідування, позивач посилається на об`єктивні причини масового самовільного залишення частини новоприбулими військовослужбовцями, зокрема: деструктивний психологічний вплив на новоприбулих бійців з боку військовослужбовців 2-го сб 117-ї овмбр, системні законодавчі зміни щодо пом`якшення відповідальності за СЗЧ, а також особисте небажання підлеглих проходити службу в піхотних підрозділах. 
На думку суду, вказані обставини перебували поза межами одноособового контролю ОСОБА_1 , оскільки мали зовнішній та об`єктивний характер. Суд вважає, що за умови системних чинників (зміна законодавства) та деструктивного впливу третіх осіб (залякування з боку військовослужбовців іншого підрозділу), наявність лише загальних розпорядчих повноважень командира батальйону (позивача) була недостатньою для запобігання масовому СЗЧ. Тому, відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача та наслідками, що настали, оскільки останні були спричинені факторами, на які позивач не мав правових чи фактичних важелів впливу. 
Також суд вважає твердження про низький рівень контролю з боку позивача безпідставним, оскільки позивач вживав активних заходів дисциплінарного впливу до безпосередніх командирів — капітана ОСОБА_6 , який на час службового розслідування не прийняв роту, та ст. л-та ОСОБА_7 , який сам скоїв СЗЧ. Позивач не може нести відповідальність за протиправну поведінку інших офіцерів.
Крім того, суд звертає увагу, що згідно з матеріалами службового розслідування 6 військовослужбовців із числа поповнення вчинили самовільне залишення частини ще під час слідування до району зосередження батальйону, тобто до моменту їх фактичного прибуття в розпорядження т.в.о. командира батальйону ОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 58 Статуту внутрішньої служби ЗСУ відповідальність командира за військову дисципліну та морально-психологічний стан поширюється на ввірений йому особовий склад. Оскільки вказані особи фактично не прибули до підрозділу та не перейшли під безпосереднє управління позивача, останній був позбавлений фізичної та правової можливості здійснювати щодо них заходи контролю, проводити інструктажі або забезпечувати їх морально-психологічний супровід.
Таким чином, включення факту СЗЧ цих 6 військовослужбовців до переліку обставин, що свідчать, на думку відповідача, про низький рівень контролю з боку позивача, суд вбачає безпідставним, оскільки обов`язки командира щодо підлеглих виникають з моменту їх фактичного прийняття під командування (зарахування до списків та прибуття до місця дислокації), а не з моменту їхнього формального розподілу у вищих штабах чи перебування в дорозі.
Також суд, дослідивши зміст оскаржуваного наказу та матеріали службового розслідування, вважає обґрунтованими доводи позивача щодо його протиправності з огляду на таке. 
Суд вважає, що оскаржуваний наказ є дефектним за своєю формою та змістом, оскільки містить лише загальні (бланкетні) посилання на Дисциплінарний статут та Статут внутрішньої служби Збройних Сил України без зазначення конкретних пунктів чи статей, порушення яких ставиться у вину ОСОБА_1 . 
Відсутність чіткої правової кваліфікації дій позивача грубо порушує принцип правової визначеності, оскільки особа, яка притягується до відповідальності, позбавляється можливості чітко розуміти сутність пред`явленого обвинувачення та здійснювати ефективний захист своїх прав.
Суд наголошує, що дисциплінарний проступок має бути конкретизований у часі, місці та способі його вчинення. У спірному випадку відповідач обмежився формальним переліком нормативно-правових актів, не вказавши, які саме службові обов`язки, визначені статтею 58 Статуту внутрішньої служби чи іншими нормами, були порушені позивачем або виконані неналежним чином. Такий підхід свідчить про відсутність встановленої об`єктивної сторони проступку, що є обов`язковим елементом для притягнення до юридичної відповідальності.
Ураховуючи, що в наказі прямо не вказано, яку саме статтю чи правило порушив позивач, неможливо зрозуміти, за що саме його притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Без цієї конкретики неможливо оцінити, чи було покарання справедливим.
Недотримання вимоги щодо деталізації суті провини в наказі про дисциплінарне стягнення є самостійною підставою для визнання його протиправним. Якщо документ не містить конкретного опису порушення, обставин його вчинення та посилань на порушені пункти посадових інструкцій, такий наказ вважається необґрунтованим і підлягає скасуванню через неможливість встановити склад правопорушення.
З урахуванням зазначених вище обставин цієї справи, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 вини як обов`язкового елементу складу проступку, що свідчить про необґрунтованість та незаконність спірного наказу.
Щодо обраного позивачем способу захисту в частині вимог про визнання протиправною діяльності відповідача щодо видання спірного наказу, суд зазначає таке. 
З огляду на правову природу спірних правовідносин, вимога про визнання дій чи діяльності військової частини щодо видання наказу протиправними є похідною та поглинається вимогою про скасування самого акта індивідуальної дії, оскільки саме скасування наказу № 2920 від 20.07.2025 є остаточним та самодостатнім способом відновлення порушених прав позивача, що повністю нівелює правові наслідки дисциплінарного стягнення та поновлює порушених прав позивача. Оскільки протиправність дій суб`єкта владних повноважень є обов`язковою передумовою для скасування акта і встановлюється судом у мотивувальній частині рішення, окреме визнання діяльності відповідача протиправною в резолютивній частині не створить додаткових гарантій захисту, а отже, саме скасування оскаржуваного наказу є найбільш ефективним та належним способом правового захисту, який відповідає критеріям повноти та достатності у розумінні КАС України. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з цих підстав є необґрунтованим, 
Тож з урахуванням встановлених обставин справи та викладених правових висновків суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача не відповідає критеріям правомірного та обґрунтованого рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, тому його належить визнати протиправним та скасувати.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Інші аргументи, заявлені сторонами, на висновки суду не впливають і їх не змінюють.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 20.07.2025 № 2920 «Про результати службового розслідування за фактом неналежного виконання своїх службових обов`язків» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 у вигляді «попередження про неповну службову відповідність».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ