ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua
 	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/1282/25 
Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Н. Церковної при секретарі судового засідання І.Шилан, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вербської сільської ради Дубенського району Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Енерджі Груп" про визнання недійними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 67 924,38 гривень
за участю представників сторін: від прокуратури - Марщівська О.П.

ВСТАНОВИВ:
В грудні 2025 року Керівник Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вербської сільської ради Дубенського району Рівненської області звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Енерджі Груп" про визнання недійними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 67 924,38 гривень.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що Вербською сільською радою в електронній системі публічних закупівель «Прозорро» розміщено оголошення про проведення відкритих торгів з особливостями за предметом закупівлі «Електрична енергія (код ДК 021:2015: 09310000-5 - Електрична енергія)», з очікуваною вартістю 1 820 000,00 грн (ідентифікатор закупівлі UA-2023-01-03-004781-a). За результатами проведення процедури закупівлі переможцем визначено ТОВ «ЗАХІД ЕНЕРДЖІ ГРУП» з ціновою пропозицією 1 818 946, 00 гривень. Надалі, 30.01.2023 між Вербською сільською радою та ТОВ «ЗАХІД ЕНЕРДЖІ ГРУП» укладено договір № 051/Т про постачання електричної енергії споживачу на суму 1 818 946,00 гривень. Надалі, сторонами підписано ряд додаткових угод, якими кожного разу, згідно з умовами, збільшено ціну за одиницю товару, посилаючись на коливання ціни такого товару на ринку. Отже, внаслідок укладення додаткових угод відбулось збільшення ціни за одиницю товару на 16.77 %.
Прокуратура стверджує, що перемога у закупівлі, джерелом фінансування якої є бюджетні кошти, та укладення договору про закупівлю електричної енергії з ціною за 1 кВт*год електричної енергії 5,8230 грн без ПДВ та її подальше підвищення шляхом укладення оспорюваних додаткових угод (з перевищенням максимально можливої межі збільшення у 10 %), що призвело до загального збільшення ціни на 16.77 %, є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку відповідача.
Зазначає, що оскаржувані додаткові угоди № 2 від 29.08.2023, № 3 від 20.12.2023 укладені з порушенням вимог ст. 41 Закону, а тому з огляду на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.
Вказує, що здійснюючи розрахунок за поставлену електричну енергію за тарифом, визначеним за умовами Договору, Вербська сільська рада повинна була сплатити за поставлену електричну енергію в обсязі 81 149 кВт кошти у розмірі: 81 149 х 5,8230 = 472 530, 62 грн * 20% (ПДВ) = 567 036,74 гривень (сума з ПДВ). Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 67 924, 38 грн (634 961, 13 грн - 567 036,74 грн).
20 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТОВ «ЗАХІД ЕНЕРДЖІ ГРУП» вказує що процедура закупівлі оголошена в редакції Закону України "Про публічні закупівлі", яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто у редакції Закону від 01.01.2023 року. Зазначає, що укладення Сторонами договору про постачання електричної енергії споживачу було спрямоване на отримання останнім електричної енергії та одночасного обов`язку по здійсненню її оплати. Отже, спір у даній справі виник з приводу правомірності/неправомірності укладення додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу.
Зазначає, що електрична енергія є специфічним товаром, що не складується, а отже неможливо здійснити електропостачальнику запас такого товару у себе на складі, щоб надалі реалізовувати за домовленою ціною із споживачем без прив`язки до об`єктивних ринкових факторів, що впливають на ціноутворення такого товару. Істотною обставиною, що унеможливлює довгострокове прогнозування ціни на товар без врахування показників коливання ціни на електричну енергію є характер ф`ючерсних угод, якими є договори на постачання електричної енергії споживачу, а також обмеженість здійснити закупівлю товару на ринку з твердою ціною Електропостачальником понад як на місяць постачання.
Відповідачем надано довідки ТПП, які є офіційними документами, складеними уповноваженим суб`єктом господарювання, який має право на здійснення експертної діяльності (ст.7 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Вказані довідки підтверджують динаміку цін на певні проміжки часу та відображають середньозважений рівень ринкових показників. Це відповідає вимогам законодавства та практиці закупівель.
26 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що твердження представника Відповідача про те, що постановою про особливості виключено обмеження в частині зміни ціни до 10 відсотків від попередньо діючої ціни, а також щодо порогу в 10% для кожного підвищення ціни є помилковим. Доводи представника Відповідача щодо доцільності застосування судової практики та висновків Верховного Суду, які існували на момент укладення Договору та спірних додаткових угод, є безпідставними.
Вказує, що висновки Рівненської торгово-промислової палати від 14.08.2023 та 30.11.2023 не могли братись до уваги та бути підставою для внесення змін до договору № 051/Т від 30.01.2023 щодо ціни електричної енергії шляхом укладення додаткових угод 29.08.2023 та 20.12.2023, оскільки вони не відображають коливання цін, що відбулись з моменту укладення договору до моменту підписання додаткових угод. Твердження представника Відповідача про те, що надані документи відповідають вимогам до належності та допустимості доказів не відповідає дійсності.
Крім того, представник Відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає про можливість зміни ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Разом з цим, додаткова угода № 2, якою передбачено збільшення ціни товару на 10.2574 %, укладена 29.08.2023, але застосовується до договірних величин споживання електричної енергії з 01.08.2023. Тобто, вже після того, як зазначена електроенергія була поставлена Споживачу.
Зазначає, що Доводи представника Відповідача про те, що електрична енергія не може бути складована чи зберігатися, не спростовують порушень вимог ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Неможливість фізичного зберігання електричної енергії не є ані підставою для зміни істотних умов договору про закупівлю, ані доказом коливання ціни товару на ринку в розумінні вказаної норми Закону. Оскільки Закон не передбачає жодних винятків щодо застосування 10- відсоткового обмеження зміни ціни залежно від виду товару, а участь суб`єкта господарювання у процедурі публічної закупівлі свідчить про добровільне прийняття ним відповідних правових та економічних ризиків.
Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.
Ухвалою суду від 05 січня 2026 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі 918/1282/25, розгляд якої постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.Підготовче засідання у справі призначено на 04 лютого 2026 року.
20 січня 2026 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
26 січня 2026 року на адресу суду від прокуратури надійшла відповідь відзив.
02 лютого 2026 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
02 лютого 2026 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника. Також в даному клопотанні відповідач азначив, що має намір подати до суду клопотання про призначення товарознавчої експертизи у справі, однак адвоката з відповідною спеціалізацією для підготовки такого клопотання та представлення інтересів товариства в суді ще не залучило.
Ухвалою суду від 04 лютого розгляд справи було відкладено на 18 лютого 2026 року.
Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 лютого 2026 року
Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року оголошено перерву в судовому засіданні до 25 березня 2026 року.
25 березня 2026 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення оголосивши дату та час його проголошення - 31.03.2026 року об 11.15 год.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Заслухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
Вербською сільською радою в електронній системі публічних закупівель «Прозорро» розміщено оголошення про проведення відкритих торгів з особливостями за предметом закупівлі «Електрична енергія (код ДК 021:2015: 09310000-5 - Електрична енергія)», з очікуваною вартістю 1 820 000,00 грн (ідентифікатор закупівлі UA-2023-01-03-004781-a).
За результатами проведення процедури закупівлі переможцем визначено ТОВ «ЗАХІД ЕНЕРДЖІ ГРУП» з ціновою пропозицією 1 818 946, 00 гривень.
Надалі, 30.01.2023 між Вербською сільською радою та ТОВ «ЗАХІД ЕНЕРДЖІ ГРУП» укладено договір № 051/Т про постачання електричної енергії споживачу на суму 1 818 946,00 гривень.
За цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п. 2.1 Договору).
Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві - приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ, та умов цього договору. Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь - якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору (п. 3.1. - п. 3.3. Договору).
Відповідно п. 5.1 Договору, Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. У разі надання у встановленому порядку Постачальником Споживачу повідомлення про зміни умов цього Договору (у тому числі зміну ціни), що викликані змінами регульованих складових ціни (тарифу на послуги з передачі та/або розподілу електричної енергії) та/або змінами в нормативно- правових актах щодо формування цієї ціни або умов постачання електричної енергії, цей Договір вважається із зазначеної в повідомленні дати зміни його умов (але не раніше ніж через 20 днів від дня надання Споживачу повідомлення, у спосіб визначений комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору):
1) розірваним (без штрафних санкцій) за ініціативою Споживача - у разі надання Постачальнику письмової заяви Споживача про незгоду/неіірийняпя змін у строк до зазначеної в повідомленні дати зміни умов даного Договору ;
2) зміненим на запропонованих Постачальником умовах - якщо Споживач не надав Постачальнику письмову заяву про незгоду/неприйнятгя змін у строк до зазначеної в повідомленні дати зміни умов даного Договору.
Згідно додатків 1, 2, 3 до Договору, ціна за 1 кВт*год електричної енергії становить 5,8230 грн / кВт*год без ПДВ, загальний обсяг електроенергії за цим договором 259 тис. кВт/год, загальна ціна договору - 1 818 946,00 грн з ПДВ, початок постачання - з 01 лютого 2023 року.
Надалі, сторонами підписано ряд додаткових угод, якими кожного разу, згідно з умовами, збільшено ціну за одиницю товару, посилаючись на коливання ціни такого товару на ринку:
- додатковою угодою № 2 від 29.08.2023 на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год за спожиту електричну енергію становить 6,42029грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.08.2023 (збільшено ціну на 10.2574 %);
- додатковою угодою № 3 від 20.12.2023 на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год за спожиту електричну енергію становить 6,80 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.12.2023 (збільшено ціну на 16.77 %).
Отже, внаслідок укладення додаткових угод відбулось збільшення ціни за одиницю товару на 16.77 %.
Водночас, додаткова угода № 1 від 29.06.2023 до Договору не стосується зміни ціни за одиницю товару, оскільки вказаною угодою Сторонами додано точку комерційного обліку.
Згідно з наданими Вербською сільською радою актами приймання-передачі електричної енергії на виконання даного Договору ТОВ «ЗАХІД ЕНЕРДЖІ ГРУП» упродовж лютого - грудня 2023 року поставлено 190 429 кВт*год електричної енергії на загальну суму 1 398 566, 06 грн, у тому числі ПДВ, а саме:
- згідно з актом прийому-передачі № 00000000031 за лютий 2023 року - 23 101 кВт*год на суму 161 420, 54 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів № 348 від 07.03.2023, № 347 від 07.03.2023, № 346 від 07.03.2023, № 345 від 07.03.2023, № 344 від 07.03.2023, № 342 від 07.03.2023, № 343 від 07.03.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 00000000065 за березень 2023 року - 28 465 кВт*год на суму 198 902, 04 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів № 694 від 12.04.2023, № 688 від 12.04.2023, № 691 від 12.04.2023, № 692 від 12.04.2023, № 689 від 12.04.2023, № 693 від 12.04.2023, № 690 від 12.04.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 00000000097 за квітень 2023 року - 20 569 кВт*год на суму 143 727,95 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів № 1042 від 16.05.2023, № 1029 від 16.05.2023, № 1039 від 16.05.2023, № 1040 від 16.05.2023, № 1031 від 16.05.2023, № 1022 від 16.05.2023, № 1038 від 16.05.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 00000000136 за травень 2023 року - 15 551 кВт*год на суму 108 664,16 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів № 1283 від 13.06.2023, № 1280 від 13.06.2023, № 1269 від 13.06.2023, № 1278 від 13.06.2023, № 1287 від 13.06.2023, № 1270 від 13.06.2023, № 1284 від 13.06.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 00000000161 за червень 2023 року - 11 321 кВт*год на суму 79 106, 62 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів № 1572 від 14.07.2023, № 1551 від 14.07.2023, № 1568 від 14.07.2023, № 1549 від 14.07.2023, № 1566 від 14.07.2023, № 1567 від 14.07.2023, № 1564 від 14.07.2023; 
- згідно з актом прийому-передачі № 00000000192 за липень 2023 року - 10 273 кВт*год на суму 71 783, 62 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів № 1706 від 14.08.2023, № 1708 від 14.08.2023, № 1707 від 14.08.2023, № 1704 від 14.08.2023, № 1709 від 14.08.2023, № 1710 від 14.08.2023, № 1705 від 14.08.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 00000000227 за серпень 2023 року - 6 402 кВт*год на суму 49 323, 24 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів № 1916 від 14.09.2023, № 1896 від 14.09.2023, № 1900 від 14.09.2023, № 1927 від 14.09.2023, № 1885 від 14.09.2023, № 1910 від 14.09.2023, № 1922 від 14.09.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 00000000276 за вересень 2023 року - 8 305 кВт*год на суму 63 984, 61 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів № 2116 від 12.10.2023, № 2137 від 12.10.2023, № 2150 від 12.10.2023, № 2095 від 12.10.2023, № 2142 від 12.10.2023, № 2104 від 12.10.2023, № 2369 від 12.10.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 00000000295 за жовтень 2023 року - 14 607 кВт*год на суму 112 537, 42 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів № 2472 від 14.11.2023, № 2430 від 14.11.2023, № 2471 від 14.11.2023, № 2476 від 14.11.2023, № 2478 від 14.11.2023, № 2531 від 14.11.2023, № 2479 від 14.11.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 00000000327 за листопад 2023 року - 30 413 кВт*год на суму 234 312, 34 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів № 2826 від 27.12.2023, № 2831 від 27.12.2023, № 2851 від 27.12.2023, № 2864 від 27.12.2023, № 2866 від 27.12.2023, № 2867 від 27.12.2023, № 2869 від 27.12.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 00000000371 за грудень 2023 року - 21 422 кВт*год на суму 174 803, 52 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів № 2827 від 27.12.2023, № 2852 від 27.12.2023, № 2870 від 27.12.2023, № 2832 від 27.12.2023, № 2865 від 27.12.2023.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
На переконання прокуратури, додаткові угоди № 2 від 29.08.2023, № 3 від 20.12.2023 укладені в порушення вимог ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що є підставою для визнання їх недійсними, а надмірно сплачені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь Вербської сільської ради в дохід місцевого бюджету.
Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент укладення правочину) (далі - ГК України), серед способів захисту визначено визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.
За приписами ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
При цьому, суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1ст. 712 ЦК України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1ст. 265 ГК України (у редакції чинній на момент укладення правочину), за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі". Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
За змістом статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару. Договір про закупівлю укладається відповідно до норм ЦК України та ГК України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ч.1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно з ч.2, ч.3 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів,совуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті. У зв`язку з необхідністю забезпечення потреб оборони під час дії правового режиму воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях можуть бути змінені істотні умови договору про закупівлю (після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі) замовником, визначеним у Законі України "Про оборонні закупівлі", а саме: обсяг закупівлі, сума договору, строк дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг.
Абзацом 2 частини 3 статті 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Таким чином, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
У п. 52 - п. 63 та п. 88 - п. 90 постанови Великої Палати Верховного суду від 24.01.2024 року у справі № 922/2321/22 (провадження № 12-57гс23) викладено правову позицію:
"Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм ЦК України та Закону № 922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі".
Отже, вказана норма Закону № 922-VIII в редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" № 114-IX від 18 вересня 2019 року (далі - Закон № 114-ІХ), яким Закон № 922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
Як убачається з пояснювальної записки до проєкту Закону № 114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії "ціновому демпінгу" коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.
За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом № 114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати "ціновий демпінг" з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
Ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі."
Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни, водночас, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку.
Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.
При цьому існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.
Суд зазначає, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання.
Разом з тим, судом враховується, що у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 13.10.2020 року у справі № 912/1580/18).
Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (правова позиція викладена Верховним Судому складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 року у справі № 927/491/19).
При цьому, судом враховується, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.
З іншого боку, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 року у справі № 927/550/20).
Так, позивач, який мав беззаперечне право на отримання електричної енергії за ціною, визначеною в укладеному між сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо збільшення ціни товару підписав оспорену додаткову угоду, внаслідок чого ціна за одиницю товару збільшилась, а обсяг поставки, що передбачався за договором, фактично, зменшився.
Крім того, суд погоджується з доводами прокурора про те, що збільшення ціни електричної енергії у додатковій угоді по відношенню до погодженої у договорі ціни здійснено з порушенням ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема п. 2 ч. 5 ст. 41 цього Закону, яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення.
Зокрема, з аналізу додаткової угоди слідує, що динаміка зміни ціни за договором у відсотковому значенні становила + 16.77 %. При цьому судом звертається увага на те, що сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії; враховуючи діяльність відповідача, на момент підписання основного договору відповідач знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на електричну енергію, постачання якої він мав намір здійснювати, та гарантував її поставку замовнику за цінами відповідно до договору.
Відповідно до ч.1ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 року у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі".
Отже, сторонами не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та до виконання сторонами в повному обсязі.
За таких обставин, зміна ціни згідно з оспорюваною додатковою угодою є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі". 
З огляду на вказане, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних додаткових угод недійсними відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України.
Крім того, розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову. Аналогічна правова позиція Верховного суду викладена у постанові від 27.11.2018 року у справі № 905/1227/17.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача переплачених за додатковими угодами коштів в розмірі 67 924, 38 грн., суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Оскільки вказані додаткові угоди визнаються недійсними, то розрахунок за поставлену електроенергію впродовж серпня-грудня 2023 року повинен здійснюватися за ціною, вказаною за умовами Договору № 051/Т від 30.01.2023, а саме 5,8230 грн / кВт*год без ПДВ.
З огляду на викладене, здійснюючи розрахунок за поставлену електричну енергію за тарифом, визначеним за умовами Договору, Вербська сільська рада повинне було сплатити за поставлену електричну енергію в обсязі 81 149 кВт кошти у розмірі: 81 149 х 5,8230 = 472 530, 62 грн * 20% (ПДВ) = 567 036,74 гривень (сума з ПДВ).
Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 67 924, 38 грн (634 961, 13 грн - 567 036,74 грн).
Відповідно до ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 208 ГК визначено, що у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав, кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України.
Відповідно, отримана відповідачем оплата у сумі 67 924, 38 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.
Оскільки матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем для позивача зазначеної суми переплати, відтак позов в цій частині є обґрунтований та доведений.
У п. 1-3 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За результатами розгляду справи та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, судом встановлено, що оспорюваних додаткових угоди №№ 2,3 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 051/Т від 30.01.2023 укладено з порушенням законодавства, а відтак суд вважає обґрунтованими та правомірними позовні вимоги прокурора про визнання недійсними таких додаткових угод.
Крім того, судом встановлено, що внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата позивачем коштів в розмірі 67 924, 38 грн, а відтак вимоги прокурора про стягнення з відповідача зазначених коштів також визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо участі прокурора.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 частини 1 статті 1311 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частинами 3 та 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
За змістом ч. 1, ч. 3, ч. 4 та ч. 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. зі справи № 806/1000/17).
У даному випадку загроза порушення інтересів держави полягає у порушенні чинного законодавства про публічні закупівлі.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Аналогічні правові позиції Верховного суду щодо наявності підстав для представництва органами прокуратури інтересів держави викладені у постановах від 01.03.2018 у справі № 922/1361/17, від 13.03.2018 у справі № 911/620/17, від 25.09.2018 у справі № 804/2244/18, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17, від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 26.02.2019 у справі № 905/803/18, від 25.03.2019 у справі № 469/580/16-ц.
Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Водночас згідно з ч.5 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Частиною 4 статті 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Статтею 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.
Доходи місцевих бюджетів, інші кошти, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст.142 Конституції України, ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"), Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на доходи місцевих бюджетів, інші кошти (ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Тобто, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. У статті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.
Відтак, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.
Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку відповідно до ст. 145 Конституції України.
У відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Дубенською окружною прокуратурою на адресу Вербської сільської ради скеровано лист № 51- 3462вих-25 від 10.12.2025, яким повідомлено про наявність порушень при укладанні додаткових угод до Договору постачання електричної енергії.
Згідно з листом Вербської сільської ради від 15.12.2025 №1555/02-20 органом місцевого самоврядування не вживались заходи щодо стягнення коштів за наведеним фактом. Вказане відповідно до ст.53 ГПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з даним позовом.
Щодо розподілу судових витрат.
У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 7 267, 20 грн.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити в повному обсязі.
2. Визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 29.08.2023 до Договору № 051/Т про постачання електричної енергії споживачу від 30.01.2023, укладеною між Вербською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД ЕНЕРДЖІ ГРУП».
3. Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 20.12.2023 до Договору № 051/Т про постачання електричної енергії споживачу від 30.01.2023, укладеною між Вербською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД ЕНЕРДЖІ ГРУП».
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД ЕНЕРДЖІ ГРУП» (вул. Гетьмана Мазепи, 4А/6А, офіс 508, м. Рівне, Рівненська область, 33028, код ЄДРПОУ - 43752746) на користь Вербської сільської ради (вул. Львівська, 88, с. Верба, Дубенський район, Рівненська область, 35670 ЄДРПОУ- 04385238) в дохід місцевого бюджету кошти у розмірі 67 924, 38 гривень.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД ЕНЕРДЖІ ГРУП» (вул. Гетьмана Мазепи, 4А/6А, офіс 508, м. Рівне, Рівненська область, 33028, код ЄДРПОУ - 43752746) на користь Рівненської обласної прокуратури (р/р UA228201720343130001000015371, МФО 820172, ЄДРПОУ 02910077, банк одержувач Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800, адреса: вулиця 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33000) понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 7 267, 20 гривень.
Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 06.04.2026 року.

Суддя Н.Церковна