Номер провадження: 22-ц/813/1959/26 
Справа № 521/10793/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бреуса, 61/9»,

встановив:
У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь завдану матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири в розмірі 4 689 938 грн, витрати за проведення будівельно-технічного експертного дослідження у розмірі 12 000 грн, моральну шкоду у розмірі 500 000 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 15 140 грн.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1 а відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , що поверхом вище, того ж будинку.
19 лютого 2024 року відбулось залиття квартири позивачки.
Згідно з актом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бреуса, 61/9» від 21 лютого 2024 року Вих.№3/02/24, складеним в присутності менеджера-управителя ОСББ ОСОБА_3 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_4 , власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 . ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в результаті виходу з ладу приладу опалення (радіатор) в квартирі АДРЕСА_2 (власник - ОСОБА_1 ), сталося залиття вище означеної квартири. 
В результаті обстеження квартири АДРЕСА_3 виявлено: 
- 1 поверх: залиття паркету, відшарування лакофарбованного покриття стелі та стін, намокання настінних панелей, залиття динаміків на стелі, залиття світильників, деформація ліпнини та плінтуса; 
- 2 поверх: відшарування лакофарбованного покриття стелі та стін, окислення позолоти, розшарування гіпсокартону стелі, деформація ліпнини та плінтуса, відшарування плінтуса від стіни, залиття сходів між 1 та 2 поверхами квартири, залиття паркету.
Відповідно до висновку експертного дослідження судової будівельно-технічної експертизи гр. ОСОБА_2 для подання до Малиновського районного суду м. Одесі від 10 червня 2024 року №17/24 технічний стан, наявність та характер пошкоджень оздоблювальних покриттів приміщень квартири за адресою: АДРЕСА_4 вказує на залиття з вищерозташованої квартири із системи опалення. 
Вартість ремонтно-відновлювальних робіт приміщень квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_4 внаслідок залиття складає: 4 689 938 грн.
Згідно Наказу №76 від 17.05.2005 року державного комітету з питань ЖКГ «Про затвердження правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» Точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання. Зоною відповідальності, щодо обслуговування та належного технічного стану радіатора в квартирі АДРЕСА_5 , є обов`язком власника (гр. ОСОБА_1 ). 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2025 року вказаний вище позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири в розмірі 4 689 938 грн, витрати за проведення будівельно-технічного експертного дослідження у розмірі 12 000 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що таким що входить до предмету доказування та мають істотне значення є з`ясування причин залиття квартири позивачки. Так, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи відповідача про те, що серед можливих причин передчасного виходу з ладу приладу опалення міг бути гідроудар у внутрішній системі теплопостачання будинку, неналежне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, встановлення забудовником радіаторів неналежної якості або інші причини, встановлення яких має суттєве значення для вирішення чого необхідне проведення комплексної судової будівельно-технічної та металознавчих експертизи, у задоволення якої судом було безпідставно відмовлено.
При цьому висновок експерта, що міститься у матеріалах справи, є необґрунтованим, про що свідчить відсутність у такому дати залиття квартири, того з якої саме квартири відбулось затоплення та конкретних пошкоджень квартири АДРЕСА_3 .
Крім того акт Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бреуса, 61/9» від 21 лютого 2024 року Вих.№3/02/24 є не належним доказом, зважаючи на недотримання форми його складання та не зазначення у таку необхідних відомостей.
Окремо скаржник зауважує, про те, що відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», що обов`язок здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень та утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж покладається саме на балансоутримувача майна і саме балансоутримувач майна, а за обставинами цієї справи - ОСББ «Бреуса, 61/9».
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Торубка А.М., заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просила залишити таку без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін, як законне та обґрунтоване.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСББ «Бреуса, 61/9, зауважуючи про безпідставність доводів скаржника про відповідальність балансоутримувача за внутрішньо квартирну систему опалення та завдання шкоди квартирі позивачки в наслідок іншого залиття.
В судовому засіданні представник скаржника адвокат Пояркова О.В. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, представник позивачки - адвокат Торубка А.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю — доповідача, пояснення представників учасників справи за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 а відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .
21 лютого 2024 року комісією у складі менеджера-управителя ОСББ ОСОБА_3 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_4 , . ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в присутності власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 та представника власника квартри №163 - ОСОБА_7 , складено акт Вих.№3/02/24, згідно з яким в результаті виходу з ладу пристрою опалення (радіатору) в квартирі АДРЕСА_2 сталось залиття квартири АДРЕСА_3 .
В результаті обстеження квартири АДРЕСА_3 виявлено: 
- 1 поверх: залиття паркету, відшарування лакофарбованного покриття стелі та стін, намокання настінних панелей, залиття динаміків на стелі, залиття світильників, деформація ліпнини та плінтуса; 
- 2 поверх: відшарування лакофарбованного покриття стелі та стін, окислення позолоти, розшарування гіпсокартону стелі, деформація ліпнини та плінтуса, відшарування плінтуса від стіни, залиття сходів між 1 та 2 поверхами квартири, залиття паркету ( т.1 а.с.13).
Вказаний вище акт підписаний усіма учасниками, які входили до складу комісії, що здійснювала огляд квартири.
10 червня 2024 року на замовлення позивачки ОСОБА_2 судовим експертом Рапач Костянтином Васильовичем складено Висновок експертного дослідження судової будівельно-технічної експертизи для подання до Малиновського районного суду м. Одесі №17/24.
У вказаному висновку, відповідаючи на питання про вартість ремонтно-відновлювальних робіт приміщень квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , експертом, із фото фіксацією, встановлено пошкодження оздоблювальних покриттів в приміщеннях квартири:
- стеля: є плями внаслідок залиття, відчутний специфічний запах, «грибок».
- стіни: обклеєні шпалерами та фарбовані: відставання шпалер, наявні плями та брудні потоки жовто-бурого кольору, «грибок».
- підлога: короблення паркету, збільшення швів, вздуття.
Вартість ремонтно-відновлювальних робіт приміщень квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_4 внаслідок залиття складає: 4 689 938 грн (т. 1 а.с. 24-55).
Із відповіді на адвокатський запит від 29 жовтня 2024 року за Вих. №29/10/24 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бреуса, 61/9» вбачається, що в будинку АДРЕСА_6 , який знаходиться в управлінні ОСББ «Бреуса,61/9», застосовується горизонтальна розводка системи опалення жилих та нежилих приміщень
Квартира АДРЕСА_5 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , знаходиться на 5-му поверсі будинку у п`ятому під`їзді над квартирою АДРЕСА_3 , що належить на праві власності позивачці ОСОБА_2 , яка знаходиться на 2-му та 3-му поверхах будинку цієї ж сторони п`ятого під`їзду будинку.
Квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 розташовані безпосередньо на одній осі одна відносно одної (один стояк), що підтверджується доданим планом системи опалення відповідних поверхів. 19 лютого 2024 року, внаслідок виходу з ладу приладу опалення (радіатора) у квартирі АДРЕСА_2 (власник гр. ОСОБА_1 ) сталося залиття квартири АДРЕСА_7 , яка знаходиться на 4-му поверху п`ятого під`їзду, безпосередньо під квартирою АДРЕСА_2 (про що складено відповідний акт), та квартири АДРЕСА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивачка, на виконання свого процесуального обов`язку, надала належні і неспростовні докази на підтвердження підстав позову позиції, зокрема, щодо обставин залиття її квартири АДРЕСА_1 внаслідок виходу з ладу приладу опалення (радіатора) у квартирі АДРЕСА_2 , відповідальність за який покладена на власника - ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_3 , а також вартості ремонтно-відновлювальних робіт.
З такими висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів, з огляду на таке.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Факт залиття квартири, власником якої є позивачка, підтверджується актом про залиття від 21 лютого 2024 року Вих.№3/02/24, складеним комісією у складі менеджера-управителя ОСББ ОСОБА_3 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_4 , . ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в присутності власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 та представника власника квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_7 .
Причиною залиття квартири, власником якої є позивачка, став вихід з ладу пристрою опалення (радіатору) в квартирі АДРЕСА_2 .
В результаті обстеження квартири АДРЕСА_3 виявлено: 
- 1 поверх: залиття паркету, відшарування лакофарбованного покриття стелі та стін, намокання настінних панелей, залиття динаміків на стелі, залиття світильників, деформація ліпнини та плінтуса; 
- 2 поверх: відшарування лакофарбованного покриття стелі та стін, окислення позолоти, розшарування гіпсокартону стелі, деформація ліпнини та плінтуса, відшарування плінтуса від стіни, залиття сходів між 1 та 2 поверхами квартири, залиття паркету
Наведені обставини підтверджуються висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи від 10 червня 2024 року №17/24, так, експертом зафіксовано, пошкодження оздоблювальних покриттів в приміщеннях квартири: стеля: є плями внаслідок залиття, відчутний специфічний запах, «грибок»; стіни: обклеєні шпалерами та фарбовані: відставання шпалер, наявні плями та брудні потоки жовто-бурого кольору, «грибок»; підлога: короблення паркету, збільшення швів, вздуття.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку №4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Доводи апеляційної скарги про те, що акт комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бреуса, 61/9» від 21 лютого 2024 року Вих.№3/02/24 є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті квартири, не заслуговують на увагу, оскільки акт відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", в них наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття.
Так, зауваження скаржника про те, що відповідний акт не містить висновку про вину особи що вчинила залиття та детального опису пошкоджень із зазначенням обсягів необхідного ремонту та його вартості, як підстави визнання відповідного доказу, як неналежного, апеляційний суд відхиляє зауважуючи про те, що відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
При цьому, у Акті від 21 лютого 2024 року Вих.№3/02/24 зафіксовано, що факт пошкоджень у наслідок залиття квартири позивачки та їх обсяг: залиття паркету, відшарування лакофарбованного покриття стелі та стін, намокання настінних панелей, залиття динаміків на стелі, залиття світильників, деформація ліпнини та плінтуса; окислення позолоти, розшарування гіпсокартону стелі; відшарування плінтуса від стіни, залиття сходів між 1 та 2 поверхами квартири; джерело вказаних пошкоджень - став виход з ладу пристрою опалення (радіатору) в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач.
Тобто, вказаним Актом зафіксовані всі істотні та необхідні обставини для встановлення події залиття, її причини та наслідки.
Щодо доводів скаржника про необґрунтованість висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 10 червня 2024 року №17/24, апеляційній суд, погоджуючись із запереченнями позивачки ОСОБА_2 , виснує, що використання зображення Державного гербу України на титульному листі висновку експертного дослідження, зазначення у переліку використаних нормативних актів таких, що втратили законну силу, технічна описка у метражі досліджуваної квартири, як і не зазначення дати затоплення, не призводять до нікчемності висновку, не впливає на правильність обчислень та визначення розміру шкоди.
Так, те, що об`єктом вказаного експертного дослідження була саме квартири АДРЕСА_1 , попри наведені вище недоліки, підтверджуються фототаблицею, яка є додатком до відповідного висновку, та зазначеними змісті висновку кресленнями: «Характеристикою приміщень», із зазначеннями дійсних площ приміщень досліджуваної квартири. Крім того у кошторисній частині експертного висновку така помилка відсутня, розрахунок здійснено відповідно до реальної площі приміщень.
Апеляційний суд також зауважує, що не зазначення повного прізвища, ім`я, ім`я по батькові біля підпису експерта про його обізнаність про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку по ст.384 КК України не свідчить про те, що відповідний експерт не повідомлений про таку, відповідно до вимог ч. 5 ст. 106 ЦПК України, зважаючи на те, що відповідний висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи від 10 червня 2024 року №17/24 складений та підписаний судом експертом Рапач Костянтином Васильовичем, підпис якого проставлено і відповідній графі щодо відповідальності за завідомо неправдивий висновок. Підстав вважати, що такий підпис проставлено іншою особою ніж судовий експерт Рапач К.В. скаржником не наведено та не встановлено апеляційним судом.
Відхиляє апеляційний суд і зауваження скаржника про те, що при складенні вказаного висновку експерта не було складено окремого Дефектного акту, відповідно до вимог п. 3.10 Настанови з визначення вартості будівництва від 01.11.2021 року №281, як на підставу для визначення такої необґрунтованою.
Дійсно, у переліку нормативних актів, методик, рекомендованої науково-технічної і довідкової літератури та інших інформаційних джерел, судовим експертом Рапач К.В. було зазначено, зокрема, наказ Мінрегіону «Про затвердження кошторисних норм України у будівництві» від 01.11.2021 року. 
Настанови з визначення вартості будівництва від 01.11.2021 року №281 кошторисними норми України у будівництві є Настанова з визначення вартості будівництва та Настанова з визначення вартості проектних, науково-проектних, вишукувальних робіт та експертизи проектної документації на будівництво.
Так, п. 3.10 останньої встановлено, що при визначенні вартості окремих видів капітального ремонту відповідно до ДБН А.2.2-3 кошторисна документація складається за дефектним актом, у якому визначаються фізичні об`єми будівельних робіт та умови їх виконання.
Апеляційний суд зауважує, що вимоги до висновку експерта визначені ст. 102 ЦПК України, крім того, відповідно до статей 7, 8 Закону України "Про судову експертизу" та з метою забезпечення єдиного підходу при проведенні судових експертиз і підвищення якості проведення судових експертиз Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 затверджено «Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень».
Згідно з п. 1.4. вказаної Інструкції під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.
Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.
Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, сам факт неповного застосування у експертному дослідженні методик та способів, визначених у джерелах, які експерт визначив, сам, не є підставою для неприйняття судом висновку експерта, доказу, за умови відповідності такого вказаним вище вимогам ЦПК України.
З висновку експерта від 10 червня 2024 року №17/24 убачається, що судовим експертом Рапач К.В. були виявлені та описані у описовій частині пошкодження квартири АДРЕСА_3 , а у складеному експертом кошторисі детально, із зазначенням приміщень, у який відповідні пошкодження було виявлено, перелічені найменування та вартість робіт, необхідних для усунення наслідків залиття.
Тож, не складення судовим експертом окремого дефектного акту не призвело до його неповноти, неясності, необґрунтованості. Крім того, вказаний висновок експерта узгоджується іншим матеріалам справи, а зокрема, з Актом від 21 лютого 2024 року Вих.№3/02/24Т та не викликає сумніви в його правильності.
Жодних доказів упередженості судового експерта Рапача К.В. чи помилок помилковості викладених у висновку експерта від 10 червня 2024 року №17/24 висновків, скаржником ОСОБА_1 , у порушення вимог ст.ст. 12, 77-81 ЦПК України, не надано.
Зауваження скаржника щодо недослідження судовим експертом квартири АДРЕСА_7 апеляційний суд відхиляє, звертаючи увагу на те, що предметом експертного дослідження було визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт приміщень квартири АДРЕСА_3 .
Крім того, зазначена у вказаному висновку причина затоплення квартири АДРЕСА_3 , не є самостійним висновком експерта, а була встановлена експертом Рапач К.В. з Акту ОСББ «Бреуса, 61/9» від 21.02.2024 року.
Доказів на підтвердження того, що завдані квартирі позивачки ушкодження потребується вчинення іншої вартості ремонтних робіт, відповідачем ОСОБА_1 не надано.
Щодо зауважень скаржника про порушення судом першої інстанції ст. 22 ЦК України, у зв`язку із тим, що до вартості ремонтних робіт, які підлягають стягненню з заподіювача шкоди, не підлягає включенню податок на додану вартість, апеляційний суд зауважує, що відповідно до змісту вказаної вище статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), тож, те, що позивачкою ще не було фактично здійснено ремонтних робіт не має правового значення.
Висновок про обґрунтованість стягнення з заподіювача шкоди розміру ремонтно-відновлювальних робіт складає з урахуванням ПДВ, викладено і у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 405/2206/16-ц.
Тож, розмір збитків, завданих внаслідок затоплення квартири позивачки, визначений вказаними вище висновком експерта, та відповідачем не спростований.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що можливою причиною виявлених комісією ОСББ «Бреуса,61/9» та зафіксованих у Акті від 21 лютого 2024 року Вих.№3/02/24 пошкоджень квартири позивачки було інше затоплення, апеляційний суд зауважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей"… Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Так, зважаючи на наявні у справі докази, того, що пошкодження спричинені у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , відбулись 19 лютого 2024 року внаслідок виходу з ладу приладу опалення (радіатор) в квартирі АДРЕСА_2 (власник - ОСОБА_1 ), апеляційний суд виснує про суперечливість вказаних вище доводів скаржника, на підтвердження яких, у порушення, ст.ст 12, 77-81 ЦПК України, ОСОБА_1 не надано жодних доказів.
Щодо доводів скаржника ОСОБА_1 про те, що з 2012 року він утримував квартиру АДРЕСА_2 та обладнання у ній в належному стані та радіатор вийшов з ладу не з його вини, колегія суддів зауважує про таке.
У частині четвертій статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) власник зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.
Таким чином, обов`язок по утриманню санітарно-технічних приладів (кранів, труб, що знаходяться у квартирі) у належному стані покладено на власника квартири.
За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 5ст. 3 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власник, який заподіяв збитки майну, що перебуває у спільній власності або власності інших співвласників, зобов`язаний відшкодувати заподіяні збитки в повному обсязі. Власник несе відповідальність за збитки, заподіяні особою, яка проживає спільно з ним, а також будь-якою іншою особою, яка проживає у квартирі згідно з договором оренди або з відома власника, якщо інше не передбачено договором оренди або іншим договором між власником і цією особою.
Дійсно, відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. 
Технічне обслуговування жилих будинків - комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання.
Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку.
Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.
Склад робіт з технічного обслуговування жилих будинків і терміни їх виконання відображаються в плані-графіку, що складається виконавцем послуг на тиждень, місяць і рік.
Для централізованого управління і контролю за технічним станом жилого фонду створюються об`єднані диспетчерські служби (ОДС).
ОДС повинні вести в спеціальних журналах облік заявок на оперативне усунення несправностей і ушкоджень інженерного обладнання в квартирах, будівельних конструкціях та інших елементах будинків, протипожежного обладнання і контролювати терміни та якість виконання.
ОДС здійснює контроль за роботою та забезпечує усунення неполадок такого інженерного обладнання: - ліфтів; - систем опалення і гарячого водопостачання (теплових пунктів, бойлерних, котельних, елеваторних вузлів); - систем холодного водопостачання (насосних установок, водопідкачок), каналізації; - систем газопостачання; - електрощитових жилих будинків, чергового освітлення сходових кліток, під`їздів і дворових територій; - кодових замикальних пристроїв у жилих будинках.
Підпунктом 10 пункту 18 Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України №630 від 21.07.2005 року передбачено, що виконавець зобов`язаний утримувати внутрішньо-будинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт.
Підпунктами 17 та 18 Правил передбачено, що виконавець зобов`язаний своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, пов`язаних з отриманням послуг, що виникли з його вини. Відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім`ї, шкоду, заподіяну його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і договору.
Крім того, пунктом 21 Правил передбачено, що виконавець несе відповідальність неналежного надання або ненадання послуг, що призвело до заподіяння збитків, завданих майну та/або приміщенню споживача, шкоди, що заподіяна його життю чи здоров`ю, - шляхом відшкодування збитків.
Проте, посилаючись на вихід з ладу опалювального обладнання у квартирі АДРЕСА_2 не з його вини, ОСОБА_1 не надав суду, у порушення вимог ст. ст. 12, 77-81 ЦПК України, жодних доказів того, що відповідний прорив у системі внутрішньо-будинкової мережі централізованого теплопостачання стався через ненадання або неналежне надання послуг балансоутримувачем будинку або того, що пошкоджена труба опалення знаходиться у квартирі, що належить йому на праві власності, відноситься до загальних мереж, що утримуються балансоутримувачем, а тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення із відповідача на користь позивачки суми відшкодування завданої їй майнової шкоди.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 405/2206/16-ц.
Доводи апеляційної скарги про те, що балансоутримувач системи опалення будинку не проводив щорічну перевірку стану внутрішньобудинкових систем та випробувань системи опалення перед опалювальним періодом, не спростовують висновку суду першої інстанції про недоведеність відповідачем відсутності його вини у залитті квартири позивачки.
Таким чином, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачки, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що завдана позивачці шкода підлягає відшкодуванню відповідачем
Щодо заявленого ОСОБА_2 розміру моральної шкоди.
Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі N 202/10602/22 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві майнової шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 464/3789/17 зазначено, що "адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання".
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивачка не зазнав психологічних страждань та розчарувань, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.
Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_10 зазначила, що квартира переважно була побудована за грошові кошти отримані від продажу квартири її померлих батьків та померлих батьків її чоловіка; ремонт квартири відбувався декілька років та усі ескізи та дизайн інтерєру розроблявся та створювався позивачем; фактично знищено весь зроблений ремонт, що призвело до значного стресу та значних моральних страждань для позивача та усіх членів її родини; квартира АДРЕСА_3 непридатна для проживання на невизначений термін.
Отже, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачки, характер та тривалість порушень її прав та законних інтересів (непридатність квартири АДРЕСА_3 для проживання на невизначений термін, характер вимушених змін у її житті, які вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, колегія суддів, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості, суду першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що достатньою сатисфакцією для позивачки є визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає компенсації за рахунок відповідача , у сумі 50 000 грн, із яким колегія суддів, погоджується ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2)
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи. 
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими зазначені вище висновки суду з якими не погоджується скаржник.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано. 
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги  правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий         Ю.П. Лозко

Судді:          О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький