справа № 619/1612/24
провадження № 1-кп/619/80/26

ВИРОК
іменем України

07 квітня 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області	  	
у складі	головуючого - судді	ОСОБА_1 	
за участю:	секретаря судового засідання	ОСОБА_2 	
 	
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12024221230000070 від 17.01.2024 за обвинуваченням:	
 	
  	ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта середня, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого; 	
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,	
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:	
  	прокурора	ОСОБА_4 	
  	потерпілої 	ОСОБА_5 	
  	обвинуваченого	ОСОБА_3 .	

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
У ніч з 14.01.2024 на 15.01.2024, у період час з 23 год 00 хв по 04 год 00 хв ОСОБА_3 перебував за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де в кімнаті, на кріслі між м`яким диваном та шафою, виявив мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» моделі «МІ 3», 64 Gb корпусом «Light Blue», із imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , із чохлом та захисним склом. У цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного вище чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , продовжуючи перебувати за вищевказаною адресою та у вказаний період часу, розуміючи, що в Україні, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України №2102-ІХ від 24.02.2022 , відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий правовий режим воєнного стану», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України помітив, що вказаний вище мобільний телефон, залишився без нагляду ОСОБА_7 та інших осіб, які перебували в будинку.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, скориставшись тим, що мобільний телефон ОСОБА_7 залишився без нагляду, ОСОБА_3 , діючи з корисливим мотивом, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання діючи протиправно та умисно, сидячи на дивані поблизу крісла із мобільним телефоном, непомітно для оточуючих взяв його в руки та поклав до внутрішньої кишені своєї куртки.
Після цього, бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_3 , одягнувши на себе куртку, в яку раніше поклав мобільний телефон ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадене майно, залишив місце вчинення злочину та в подальшому розпорядитися ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду, яка відповідно до висновку експерта становить 3 901,25 грн.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в крадіжці, тобто у таємному викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що у ніч з 14.01.2024 на 15.01.2024, у період час з 23 год 00 хв по 04 год 00 хв він, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували за місцем проживання останнього, що за адресою: АДРЕСА_2 , та вживали алкоголь. Приблизно о 04 годині 15.01.2024 ОСОБА_11 повідомив, що зник його телефон. Вони всі почали його шукати, але не знайшли. Вранці всі розійшлися, останнім пішов ОСОБА_3 , приблизно о 08 годині. Прийшовши додому, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 виявив у себе в кармані телефон Кирила, проте не повідомив останнього та ліг спати. 16 січня 2024 року він добровільно видав працівникам поліції вказаний телефон.
Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, враховуючи, що це провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення під час судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, – на потерпілого.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною п`ятою статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3  у вчиненні злочину, не дивлячись на невизнання ним вини, доведена прокурором у повному обсязі і підтверджується встановленими судом фактичними відомостями, у розумінні вимог статей 84, 85, 86, 87, 94 КПК України, які містяться у:
- показаннях потерпілої ОСОБА_5 , даними під час судового розгляду про те, що вона протягом останніх 4 років проживає спільно із неповнолітнім сином ОСОБА_7 11.03.2023 року я спільно із неповнолітнім сином придбала за власний кошти мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» моделі «МІ3» корпусом «Light Blue», із imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , новий, за суму 6 749,00 грн, в магазині «Comfy», разом із ним було куплене захисне скло та поліетиленовий чохол. Вказаний телефон, разом із чохлом та захисним склом вона передала сину для користування. 14.01.2024 року близько 19 год я зустрілася з своїм сином в магазині, де він повідомив, що йде гуляти. Того ж дня 22:40 год син зателефонував та повідомив, що хоче залишитись у свого друга ОСОБА_12 на ночівлю. Вона дозволила залишитись. 15.01.2023 близько 07:00 годин за їх спільним місцем проживання прийшов син та повідомив, що в нього зник телефон. Та сказав, що до викрадення телефону причетний ОСОБА_13 . У подальшому вона розпитала про події, що там трапилась, на що син повідомив, що 14.01.2024 у вечірній період часу близько 22 години перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , двері зі права, номер квартири не відомий, спільно з ОСОБА_14 , дівчина на ім`я ОСОБА_15 , ОСОБА_13 перебували у кімнаті, сиділи за столом, на столі перебували алкогольні напої. Телефон в цей час син залишив на дерев`яному стільчику між шафою та м`яким диваном. У подальшому близько 24 години, під час застілля ОСОБА_13 почав наносити стусани ОСОБА_16 , по причині того, що ОСОБА_17 повідомив, щоб ОСОБА_13 покинув квартиру. Після чого, зі слів сина він заступився за ОСОБА_17 і ОСОБА_18 перекинув увагу на нього. В подальшому, зі слів сина ОСОБА_13 надавав стусанів сину, що не завдали тілесних ушкоджень. Після чого, син сів на диван та застілля продовжилось. 15.01.2024 близько 04 години, син виявив відсутність мобільного телефону телефон торгівельної марки «Samsung» моделі «МІ 3» корпусом «Light Blue», із imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 . В період часу із 14.01.2024 24 години по 15.01.2024 ОСОБА_17 лежав на ліжку, поряд з ним спала ОСОБА_15 , син сидів на протилежному ліжку ближче до вікна, а ОСОБА_13 сидів на протилежній стороні дивану, поблизу шафи стільця із мобільним телефоном. Після чого син казав ОСОБА_19 , що останній повернув його, на що, останній відповідай сину: «щоб той не переживав, та додумав, де залишив мобільний телефон». На що, син просив його повернути телефон, на місце. На що, ОСОБА_20 відповідав сину: «що це був не він, а взяв його ОСОБА_21 ». В період часу із 4 по 7 ранку 15.01.2024 ОСОБА_11 шукав мобільний телефон в квартирі, але нічого не знайшов. Після чого, не виявивши телефону зібрався та покинув квартиру ОСОБА_22 . Після чого вона зрозуміла, що викрадення мобільного телефону причетний ОСОБА_13 , та вирішила написати заяву в поліцію; 
- показаннях свідка ОСОБА_7 , даними під час судового розгляду про те, що у ніч з 14.01.2024 на 15.01.2024 він разом з ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 перебували за місцем проживання останнього, що за адресою: АДРЕСА_2 , та вживали алкоголь. Приблизно о 04 годині 15.01.2024 ОСОБА_11 виявив, що зник його телефон. Вони всі почали його шукати, але не знайшли. Вранці всі розійшлися; 
- показаннях свідка ОСОБА_6 , даними під час судового розгляду, які є аналогічними показанням ОСОБА_7 ;
- показаннях свідка ОСОБА_26 , даними під час судового розгляду , які є аналогічними показанням ОСОБА_7 ;
- протоколі огляду місця події від 16.01.2024 з фототаблицями до нього, проведеного на відкритій місцевості біля будинку за адресою:  АДРЕСА_1 , та яким вилучено торгівельної марки «Samsung» моделі «МІ 3»;
- протоколі огляду місця події від 16.01.2024 з фототаблицями до нього, проведеного в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ;
- протоколі проведення слідчого експерименту від 16.01.2024 з відеозаписом до нього, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_3 , під час якого останній вказав про виявлення мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_7 , та як підозрюваний взяв телефон та положив його в кишеню своєї куртки. 
Всі вищенаведені докази, досліджені в судовому засіданні, оцінені судом як належні та допустимі, містять інформацію щодо предмету доказування у цьому кримінальному провадженні тав своїй сукупності є достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою та доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого  ч. 4 ст. 185 КК України.
Показання обвинуваченого щодо невизнання вини у вчиненні інкримінованого злочину, суд оцінює критично, вважає їх неправдивими та такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3  установлено, що він раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. 
Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостями про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 02 листопада 2021 року (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого та наслідків дій винного, який свою вину у вчиненні злочину не визнав.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 КК Україниу виді позбавлення волі у межах санкції частини цієї статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
У судовому засіданні прокурор просив застосувати статтю 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи характер суспільно-небезпечного діяння, відомості про особу обвинуваченого, можливість його виправлення без відбування покарання, суд дійшов висновку про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період іспитового строку суд покладає на нього обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст.76 КК України.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 22.01.2024 (справа № 619/589/24, провадження № 1-кс/619/89/24) було накладено арешт на майно, вилучене 16.01.2024 під час огляду місця події.
З огляду на зазначене та з урахуванням обставин справи мобільний телефон, який був предметом злочину, підлягає поверненню власнику. 
З урахуванням вимог статей 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу обвинуваченому.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на  ОСОБА_3 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Арешт майна, застосований відповідно до ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 22.01.2024 (справа № 619/589/24, провадження № 1-кс/619/89/24), - скасувати.
Речовий доказ по справі: мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» моделі «МІ 3», 64 Gb корпусом «Light Blue», із imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_7 , - вважати йому повернутим.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня.

Суддя             ОСОБА_1