Справа № 401/3571/25
Провадження № 2/401/406/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Волошиної Н.Л., за участю секретаря судового засідання Яцини А.С., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Світловодськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача позику у розмірі 6 000,00 доларів США за договором від 07 лютого 2025 року та понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 лютого 2025 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Васильченком В.М. за № 140, за умовами якого відповідач отримав у безпроцентну позику 6 000,00 доларів США. Договором позики сторонами погоджено, що позику відповідач зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 17 лютого 2025 року однією частиною в повному обсязі, а саме 6 000,00 доларів США.
Відповідач позику отримав, але в порушення умов договору у строк до 17 лютого 2025 року та станом на дату подання позову грошові кошти не повернув. Заходи досудового врегулювання спору, шляхом особистих зустрічей сторін, до позитивного результату не призвели, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом. (а.с. 2-5)
Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 28-29)
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. (а.с. 42)
Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, у випадку його неявки до суду просив розгляд справи проводити за його відсутності. (а.с. 5)
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові відправлення, які повернулися до суду без вручення адресату з підстав його відсутності за вказаною адресою. (а.с. 38, 45, 56)
Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Враховуючи положення ч. 7 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином. Відзив щодо позову та заяв про розгляд справи без його участі відповідач не надав. 
При таких обставинах, у відповідності до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, встановлено сукупність умов для проведення розгляду справи в заочному порядку на підставі наявних у ній матеріалів.
Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 07 лютого 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Васильченком В.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 140, за умовами якого Позикодавець передає, а Позичальник приймає у власність 6 000 (шість тисяч) доларів США. Сторони визначили, що факт одержання позики підтверджується підписанням даного договору та визначається моментом передачі повної суми позики, позика є безпроцентною. Відповідно до п. 2 Договору Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві позику готівкою в строк до 17 лютого 2025 року однією частиною в повному обсязі, а саме 6 000 (шість тисяч) доларів США. Часткове повернення позики не допускається. Позика може бути повернена достроково. Після повернення всієї суми позики Позикодавець робить відмітку на примірнику Позичальника про сплату позики в повному обсязі і відсутності претензій, що вважається виконанням Договору щодо розрахунків в повному обсязі. Позика повертається у валюті надання позики. Згідно п. 12 Договору сторони засвідчили, що у тексті цього Договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються позики. Факт укладення та отримання коштів підтверджується оригіналом Договору позики. (а.с. 6, 53)
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За умовами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Цей документ підтверджує як факт укладення угоди, так і отримання коштів.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України)
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язання у відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.(ч. 1 ст. 599 ЦК України)
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За ст. 525 ЦК Украйни одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. (ч. 1 ст. 611 ЦК України)
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 206/6401/18 (провадження № 61-9197св21) зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. (Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Таким чином, договір позики як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення та дати їх отримання.
У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 499/144/17 вказано про те, що за своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. (Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17).
Суд виходить із того, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів 
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Дослідивши оригінал Договору позики, який посвідчений 07 лютого 2025 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Васильченком Валерієм Михайловичем за № 140, суд приходить до висновку про доведений факт укладення Договору позики від 07 лютого 2025 року, факт отримання коштів та їх неповернення Позикодавцю, оскільки відповідачем ОСОБА_2 не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем, зокрема свій примірник Договору позики з відміткою Позикодавця про повернення суми позики та відсутність претензій, що передбачено умовами п. 2.4 Договору позики.
Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики.
Таким чином, за Договором позики позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 6 000 (шість тисяч) доларів США, проте відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання боргових зобов`язань.
Оскільки відповідачем сума позики не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 6 000 (шести тисяч) доларів США.
В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому сума судового збору в розмірі 3 095 грн 60 к. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 202, 207, 509, 525, 526, 530, 610-612, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 272, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, посвідченим 07 лютого 2025 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Васильченком Валерієм Михайловичем за № 140, у розмірі 6 000 (шести тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3095 (три тисячі дев`яносто п`ять) грн 60 к. сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подання апеляційної скарги в порядку ст.ст. 351-356 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Світловодського міськрайонного суду 
Кіровоградської області       Н.Л. Волошина