Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.04.2026  	Справа №607/25579/25 Провадження №2/607/2119/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Сумцової О.В., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, 
УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово в твердій грошовій сумі в розмірі 103762,50 гривень, що становить половину фактично понесених додаткових витрат. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала, що 22 липня 2018 року вона та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі в сторін у справі народився син, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, актовий запис №36.
27 липня 2021 року рішенням Жидачівського районного суду Львівської області у справі № 443/625/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, позовні вимоги задоволено і шлюб розірвано.
07 жовтня 2021 року рішенням Трускавецького міського суду Львівської області у справі № 457/529/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, позов задоволено частково та зобов`язано стягувати зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідно віку починаючи з 23 квітня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Позивач вказала, що після розірвання шлюбу, позивач залишилась без власного житла і вимушена із малолітньою дитиною шукати житло.
Відповідно до договору оренди квартири в період із 24.08.2023 до 24.02.2024 року позивачка з сином проживала за адресом: АДРЕСА_1 та сплачувала орендну плату в розмірі 5000 грн. за місяць, не рахуючи комунальних послуг. Загалом, за 6 місяців позивачкою сплачено 30 000 грн орендної плати за вказаним договором.
З 25 лютого 2024 року, за усним договором оренди квартири, по теперішній час позивачка проживає разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 у квартирі в АДРЕСА_2 . 
Позивачка за період з 25.02.2024 по 25.10.2025 рік сплачувала орендну плату в розмірі 6500 грн. за місяць, без врахування комунальних послуг. 
Загалом, вказала позивачка, нею за 20 місяців сплачено 130 000 грн орендної плати за вказаним договором.
Позивачка ствердила, що факт реєстрації дитини за місцем реєстрації батька не спростовує факту фактичного проживання дитини з матір`ю.
Позивачка вказала, що станом на день звернення до суду із позовною заявою, вона не працює та постійного доходу не має. Отримує аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, а саме в середньому: 3300 грн. в місяць.
Позивач просить врахувати, що ОСОБА_3 має хронічний атопічний дерматит, який послаблює імунітет дитини, що провокує інші хронічні захворювання, зокрема такі, як бронхіти та ОРВ.
Із 02.05.2021, на підставі довідки №17 виданої лікарською комісією, ОСОБА_5 перебував на диспансерному лікуванні, а з 17.03.2023 року був переведений на домашній догляд.
Позивач вказала, що показаннями для оздоровлення дитини є морське повітря та морська вода, згідно рекомендацій лікаря, що доводиться консультаційним висновком спеціаліста. 
Так, 28.03.2024 позивачкою укладено договір про надання туристичних послуг №28032484213 із 01.06.2024 по 10.06.2024 з метою оздоровлення сина у Болгарії та організації морського відпочинку.
Загальна вартість витрачених нею коштів на вказану путівку складає 15 615 грн. 
31.01.2025 позивачкою укладено договір про надання туристичних послуг № 15533, на підставі якого вона у період із 02.06.2025 по 12.06.2025 організувала морський відпочинок сина у Болгарії. Загальна вартість понесених нею витрат на вказану путівку склала 25 215 грн. 
Позивач просить врахувати, що у ОСОБА_3  є хронічний атопічний дерматит, який послаблює імунітет дитини і провокує інші хронічні захворювання, внаслідок чого він часто хворіє.
Позивачка вказала, що попри всі хронічні хвороби та лікування медичними препаратами, вона намагалася оздоровлювати сина шляхом занять танцями протягом 10 місяців у 2024 році. На заняття сина танцями нею було витрачено 1985 грн., що в середньому в місяць складає 200 грн. 
Також, син відвідував секцію футболу протягом 6 місяців 2024 року, на що було витрачено 4800 грн, що в середньому в місяць становило 800 грн.
Крім цього, вказала позивач, неповнолітній син ОСОБА_5 відвідує басейн, вартість якого становить 550 грн. 
Позивачка вказала, що крім оздоровчих витрат на дитину, вона витрачає і несе щоденні витрати на харчування, одяг, відвідування дитячого садка за харчування в якому сплачує в середньому 600 грн в місяць.
Також, вона дитині купляє іграшки, відвідує із ним культурні заходи, організовує невеликі туристичні подорожі.
Враховуючи те, що відповідач не приймає участь у вихованні дитини і фактичні витрати на дитину складають орієнтовно 3300 грн в місяць, а тому позивач вважаємо обґрунтованими заявлені вимоги і просити суд розділити додаткові витрати на дитину шляхом їх стягнення із відповідача в наступних розмірах:
- 1/2 частину додаткових витрат понесених позивачем на оренду житла з 24.08.2023 - 20.10.2025, які склали 30000 грн +130000 грн, а всього 160 000 грн/2 (порівну між батьками) = 80 000 грн; 
- 1/2 частину додаткових витрат понесених позивачем на оздоровлення в Болгарії з 01.06.2024 -10.06.2024, які склали 15615/2=7807,5 грн;
- 1/2 частину додаткових витрат понесених на заняття танцями та футболом за 2024 рік, які склали (4800+1895)/2=3347,5 грн; 
- 1/2 частину додаткових витрат понесених позивачем на оздоровлення в Болгарії з 02.06.2025 - 12.06.2025, що склало 25215/2=12607,5 грн; 
Загальна сума додаткових витрат яка не покривається аліментами і вже понесена позивачкою складає: 103 762,5 грн.
Із вказаних підстав позивач просить стягнути із відповідача у її користь 103762,50 гривень понесених додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина, а також понесені судові витрати у справі.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала частково. Вказала, що просить стягнути з відповідача понесенні нею додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина в наступних розмірах. 
19500 гривень понесених витрат на оренду житла на АДРЕСА_1 за період із 26.08.2023 до 25.02.2024. 
26000 гривень понесених витрат на оренду житла на вул. Шпитальна, 6/37 в м. Тернополі за період із 25.02.2024 до 20.10.2024.
3903 гривні понесених витрат на організацію морського відпочинку у Болгарії у період із 01.06.2024 до 07.06.2024. 
6303,75 гривень понесених витрат на організацію морського відпочинку у Болгарії у період із 02.06.2025 до 12.06.2025. 
992,50 гривень понесених витрат на відвідування неповнолітнім сином танців у дитячому садку.
2400 гривень понесених витрат на відвідування неповнолітнім сином секції футболу (ГО ФК «Барса Тернопіль» у період із серпня 2024 року до січня 2025 року.
3248 гривень понесених витрат на відвідування неповнолітнім сином дитячого садка у період із 01.01.2025 до 30.09.2025.
275 гривень понесених витрат на відвідування неповнолітнім сином басейну 30.06.2024.
2188,38 гривень понесених витрат на відвідування розважальних заходів. 
1213,50 гривень понесених витрат на придбання матрацу.
125 гривень понесених витрат на послуги перукаря. 
150 гривень понесених витрат на послуги хімчистки дитячої куртки. 
250 гривень понесених витрат на послуги стоматолога (встановлення фотополімерної пломби).
125 гривень понесених витрат на послуги перукаря. 
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити з урахування позиції позивачки яка нею висловлена в судовому засіданні, а також стягнути понесені судові витрати у справі, зокрема понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5200 гривень, про що подала відповідні документи про оплату позивачем вказаних витрат. 
Відповідач подав відзив на позовну в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог. Вказав, що сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина та заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня. Просить врахувати, що витрати, які понесла позивачка, не належать до додаткових витрат на утримання дитини і їх компенсація повинна охоплюватись сумою аліментів, які він сплачує на утримання дитини. Вказав, що вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування, без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, не відносяться до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Додав, що окрім сплачених ним аліментів, він додатково надавав кошти на розваги сина під час його відпочинку на морі, надавав кошти на оплату дитячого садка, а також на заняття у спортивній секції, оплачував послуги перукаря, завжди привозив овочі та фрукти. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив у якій підтримала заявлені позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. 
Суд дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного. 
Вирішуючи спір по суті суд виходить із наступних положень чинного законодавства України. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Правовідносини щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину регулюються ст. 185 СК України, яка, зокрема передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Верховний Суд роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких основних обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою, виявом здібностей, тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).
Крім цього, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні врахувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, а тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі .
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489/цс17.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що несе додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина, які викликані різними обставинами, а саме: харчуванням дитини, її розвиток, відвідуванням гуртків, розважальних заходів, оплатою побутових втрат, а також необхідністю проведення лікування неповнолітньої дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За результатами розгляду справи по суті судом встановлено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі у сторін в справі народився син, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, актовий запис №36.
27 липня 2021 року рішенням Жидачівського районного суду Львівської області у справі № 443/625/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, позовні вимоги задоволено і шлюб сторін у справі розірвано.
07 жовтня 2021 року рішенням Трускавецького міського суду Львівської області у справі № 457/529/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, позов задоволено частково та зобов`язано стягувати зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідно віку починаючи з 23 квітня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Як на момент звернення позивача із позовом до суду, так і на час розгляду справи судом, неповнолітній син сторін у справі ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю, що визнається сторонами у справі. 
Відповідач сплачує аліменти в користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і згідно розрахунку заборгованості у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем зі сплати аліментів. 
Щодо стягнення із відповідача в користь позивача 3903 гривні понесених витрат на організацію морського відпочинку у Болгарії у період із 01.06.2024 до 07.06.2024, а також 6303,75 гривень понесених витрат на організацію морського відпочинку у Болгарії у період із 02.06.2025 до 12.06.2025 суд зазначає наступне. 
Суд вважає, що позивачем доведено понесення витрат на організацію морського відпочинку неповнолітнього сина у Болгарії в 2024 та 2025 роках та здійснення витрат на оплату поїздок у Болгарію у вказані роки на загальну суму 40830 грн.
Вказане доводиться Договором про надання туристичних послуг №28032484213 від 28.03.2024, згідно п. 3.1 якого вартість туристичних послуг становить 15615 грн. (а.с. 59-74), а також прибутковими касовими ордерами, згідно яких позивачкою сплачено 15615 грн. (а.с.194,195). 
03.02.2025 позивачем укладено договір про надання туристичних послуг №15533, згідно пп. 11 п. 2 якого вартість туристичного обслуговування становить 25215 грн. (а.с. 99-103). 
За вказаним договором позивачем сплачено 25215 грн., що доводиться платіжними інструкціями (а.с. 191-193). 
Згідно консультаційного висновку спеціаліста (а.с. 201) а також інших наявних у матеріалах справи медичних документів, неповнолітньому ОСОБА_3 , дитячим лікарем дерматовенерологом, встановлено діагноз «Атопічний дерматит» і для реабілітації показаний відпочинок дитини на морському узбережжі у літній період (період ремісії). 
Суд вважає, що понесені позивачем витрати на організацію морського відпочинку неповнолітнього сина у Болгарії в період із 01.06.2024 до 07.06.2024, а також у період із 02.06.2025 до 12.06.2025, є додатковими витратами на утримання неповнолітнього сина в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки викликані особливими обставинами, а саме захворюванням неповнолітнього сина на атопічний дерматит, який є хронічним захворюванням, за наявності показань лікаря про необхідність відпочинку дитини на морському узбережжі у літній період (період ремісії), а тому половину таких витрат зобов`язаний компенсувати відповідач, як батько дитини. 
Загальна вартість понесених позивачем витрат на організацію морського відпочинку неповнолітнього сина у Болгарії в 2024 та 2025 роках становить 40830 гривень.
Розмір вказаних витрат, які повинен компенсувати відповідач, виходячи із рівного обов`язку батьків нести додаткові витрати на утримання дитини, становить половину від половини таких витрат, оскільки у загальну суму вказаних витрат, включені витрати безпосередньо на позивачку, які відповідач не зобов`язаний компенсовувати, а тому з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення сума в розмірі 10207,50 гривень (Розрахунок: 40830 грн. / 2 = 20415 грн. / 2 = 10207,50 грн.). 
Суд вважає, що решта заявлених позивачем до відшкодування додаткових витрат на утримання дитини до задоволення не підлягають, оскільки вони не відносяться до таких.
Так, позивачем не доведено, що понесені позивачем витрати на оплату відвідування сином танців у дитячому садку, відвідування секції футболу, а також відвідування басейну, викликані особливими обставинами, в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки позивачем не доведено, що неповнолітній ОСОБА_3 виявляє особливі здібності у танцях, футболі чи плаванні та досягнув помітних результатів у вказаних активностях, що потребує підтримки та розвитку зі сторони батьків. 
Суд вважає, що понесені позивачем витрати на оренду житла, оплату дитячого садка, відвідування розважальних закладів, оплату матрацу, послуг перукаря, а також хімчистки не можуть відноситись до додаткових витрат на утримання дитини, в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки такі витрати є повсякденними, не пов`язані із особливими обставинами та охоплюються розміром аліментів, які сплачуються відповідачем в користь позивача на утримання неповнолітнього сина, а тому позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. 
Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про удовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про оплату додаткових витрат на дитину.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно положень ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на те, що судом позовні вимоги задоволено частково та вирішено стягнути частину понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини з відповідача в користь позивача, а тому з відповідача у дохід держави слід стягнути 1211,20 грн. судового збору.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. 
Стороною позивача надано суду документи, які підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, згідно яких ОСОБА_1 сплатила адвокату Сумцовій О.В. коштів на загальну суму 5200 грн. (а.с.203-205), з яких: 2000 грн. за надання професійної правничої допомоги у даній справі, 2000 грн. за підготовку проєкту позовної заяви у даній справі та 1200 грн. за участь адвоката в судовому засіданні 27.03.2026, як пояснила представник позивача в судовому засіданні. 
Згідно наявного у матеріалах справи ордера на надання правничої допомоги, адвокат Сумцова О.В. уповноважена на надання професійної правничої допомоги у даній справі позивачці ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи наведені положення цивільно-процесуального законодавства України щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги, що судом позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково на суму 10207,50 грн., в той час, як у позовній заяві заявлено позивачем до стягнення 103762,50 грн., а в судовому засіданні позивачкою підтримано заявлених вимог лише на суму 66674,13 грн., а також враховуючи складність справи, яка на думку суду не є складною, об`єм виконаних адвокатом робіт, суд вважає, що достатнім та розумним розміром витрат на професійну правову допомогу, яка підлягає компенсації відповідачем в користь позивача, є сума розміром 2000 грн. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 10207 (Десять тисяч двісті сім) гривень 50 копійко понесених додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Копію рішення направити сторонам у справі. 
Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 1211,20 грн гривень судового збору.
Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2000 гривень понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_2 , РНОКПП відсутній за релігійними переконаннями.
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Головуючий суддя    	В. Л. Дзюбич