ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" квітня 2026 р. Справа№ 927/714/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Мальченко А.О.
суддів: Михальської Ю.Б. 
Тищенко А.І. 

при секретарі судового засідання Линник А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.01.2026
у справі № 927/714/25 (суддя А.В. Романенко)
за позовом Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Чернігівської обласної ради
до Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Козелецьке районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Козелецьрайагролісгосп»
про витребування земельної ділянки лісового фонду,
за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:
Керівник Козелецької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Чернігівської області (далі також - Прокурор) в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради (далі також - Чернігівська облрада) до Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (далі також - Кіптівська сільрада) з позовом про:
- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Кіптівською сільською радою на земельну ділянку за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, площею 7,4594 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2717430274220);
- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, площею 7,4594 га;
- витребування з незаконного володіння Кіптівської сільської ради в комунальну власність на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельної ділянки площею 6,9191 га, що є частиною земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004 та має 24 поворотні точки за наступними координатами: № 1 - координати: Х-5667113.07; Y - 4204241.53; № 2 - координати: Х -5666943.61; Y - 4204142.72; № 3 - координати: Х-5666917.62; Y - 4204116.49; № 4 - координати: Х-5667000.21; Y - 4203966.10; № 5 - координати: Х-5666999.76; Y- 4203964.35; № 6 - координати: Х-5667002.99; Y - 4203958.40; № 7 - координати: Х-5666996.38; Y- 4203951.09; № 8 - координати: Х-5666991.98; Y - 4203933.81; № 9 - координати: Х-5666918.59; Y - 4203849.34; № 10 - координати: Х-5666848.91;Y - 4203805.21; № 11- координати: Х-5666873.78; Y - 4203752.72; № 12 - координати: Х-5666890.55; Y - 4203750.67; № 13 - координати: Х-5666911.57; Y - 4203758.67; № 14 - координати: Х-5666962.42; Y - 4203787.00; № 15 - координати: Х-5666988.41; Y - 4203797.04; № 16 - координати: Х-5666995.00; Y - 4203825.00; № 17 - координати: Х-5667020.23; Y - 4203847.92; № 18 - координати: Х-5667034.33; Y - 4203882.30; № 19 - координати: Х-5667044.06; Y - 4203881.03; № 20 - координати: Х-5667044.74; Y - 4203882.70; № 21 - координати: Х-5667075.00; Y - 4203877.00; № 22 - координати: Х-5667102.07; Y - 4203894.55; № 23 - координати: Х-5667092.64; Y - 4203948.00; № 24 - координати: Х-5667183.60; Y - 4204003.49.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка лісогосподарського призначення площею 6,9191 га (що є частиною земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, площею 7,4594 га), перебуває в постійному користуванні ДП «Козелецьрайагролісгосп» та належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, управління якою здійснює Чернігівська обласна рада. Натомість, реєстрація права комунальної власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення Кіптівською сільською радою відбулась із порушенням вимог статей 5, 7, 17 Лісового кодексу України, статей 3, 12, 19, 55, 83, 122 Земельного кодексу України, а тому спірна земельна ділянка підлягає поверненню в комунальну власність Чернігівської обласної ради.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.01.2026 у справі №927/714/25 позовні вимоги задоволено повністю. Скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, площею 7,4594 га. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Кіптівською сільською радою на земельну ділянку за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, площею 7,4594 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2717430274220. Витребувано з незаконного володіння Кіптівської сільської ради в комунальну власність на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельну ділянку площею 6,9191 га, що є частиною земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004 та має 24 поворотні точки за координатами, визначеними у прохальній частині позовної заяви.
Стягнуто з Кіптівської сільської ради на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір у сумі 7 267,20 грн та витрати по залученню спеціаліста в сумі 5 000,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статей 5, 6, 9, 12, 13, пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України, статей 4, 79-1, 152 Земельного кодексу України, статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування», статті 24, пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр», пунктами 3, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», статей 317, 387 Цивільного кодексу України та встановленими судом обставинами належності частини спірної земельної ділянки до земель комунальної власності Чернігівської обласної ради, формування спірної земельної ділянки (кадастровий номер 7422085900:60:078:0004) за рахунок земель комунальної власності Чернігівської облради, а також реєстрації Кіптівською сільською радою права комунальної власності на землі, які не перебувають у її власності.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Кіптівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI, оскільки цей закон не встановлює право спільної (комунальної) власності територіальних громад сіл, селищ, міст області на спірну земельну ділянку, а в матеріалах справи відсутні докази формування такої спільної власності. Також, судом першої інстанції надано перевагу поясненням прокуратури без належних доказів на їх обґрунтування.
Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відсутні виключні конституційні та законодавчі підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави у даному спорі, а подання позову прокурором у цій частині суперечить принципу поділу влад, змагальності сторін та рівності учасників процесу.
Суд першої інстанції без належних на те правових підстав залучив до даної справи третю особу - постійного користувача Козелецьке районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Козелецьрайагролісгосп».
Поза увагою суду першої інстанції залишились твердження Кіптівської сільради про те, що позовні вимоги прокуратури ґрунтуються виключно на праві постійного користування та матеріалах лісовпорядкування постійного користувача. Більше того, судове рішення обґрунтовано виключно посиланням суду на такі матеріали.
Прокурором землі «спільної комунальної власності» було ідентифіковано через матеріали лісовпорядкування постійного користувача, тоді як докази про формування такої форми власності ні прокурором, ні Чернігівською обласною радою не надані. Водночас, суд першої інстанції, розглядаючи справу про захист права держави, не може обґрунтовувати судове рішення встановленням обставин постійного користування, адже позов має бути спрямований на захист прав держави, а не прав та інтересів постійного користувача. 
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2026 апеляційну скаргу Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 апеляційну скаргу Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.01.2026 у справі № 927/714/25 залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги. 
26.02.2026 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої останнім додано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а саме: платіжну інструкцію № 321 від 23.02.2026 про сплату судового збору у розмірі 2 180,16 грн та платіжну інструкцію № 294 від 19.02.2026 про сплату судового збору у розмірі 8 720,64 грн.
Здійснюючи перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, судом апеляційної інстанції було встановлено відсутність зарахування судового збору згідно платіжної інструкції № 321 від 23.02.2026 на суму 2 180,16 грн, у зв`язку з чим ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 повторно залишено без руху апеляційну скаргу Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.01.2026 у справі №927/714/25 та надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги. 
05.03.2026 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої останнім додано платіжну інструкцію №479 від 04.03.2026 про сплату судового збору у розмірі 2 180,16 грн. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.01.2026 у справі № 927/714/25 та призначено її розгляд на 09.04.2026. Учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 27.03.2026. Ухвалою суду також витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/714/25.
11.03.2026 через підсистему «Електронний Суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Прокурора на апеляційну скаргу Кіптівської сільради, у якій Прокурор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог. Безпідставними є посилання Кіптівської сільради про те, що позов заявлено на захист інтересів державного підприємства та його права постійного користування, оскільки порушеними є права Чернігівської обласної ради, тому суд першої інстанції мотивовано залучив КРДАСП «Козелецьрайагролісгосп» до участі у справі у якості третьої особи.
Всупереч доводів апелянта, долученими до справи документами достовірно підтверджується належність спірної ділянки до земель лісогосподарського призначення, наявність у КП «Козелецьрайагролісгосп» права постійного користування, а отже, і віднесення земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні комунального підприємства, створеного Чернігівською обласною радою на базі спільного майна територіальних громад, до земель комунальної власності саме Чернігівської обласної ради, а не Кіптівської сільської ради.
Отже, право комунальної власності на відповідну частину спірної земельної ділянки виникло в силу закону, а саме, норм ст. ст. 12, 19 ЗК України від 18.12.1990, ст. 8 ЗК України від 25.10.2001, Закону України від 06.09.2012 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» і вона ніколи не перебувала у власності чи розпорядженні Кіптівської сільської ради, а тому вона не мала жодних прав на реєстрацію права власності щодо вказаної земельної ділянки за собою.
13.03.2026 через підсистему «Електронний Суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив третьої особи на апеляційну скаргу Кіптівської сільради, у якій третя особа просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зауважує, що з 2001 року була та є користувачем оскаржуваної земельної ділянки і зміна власника земельної ділянки може вплинути на права та обов`язки користувача, в зв`язку з чим судом першої інстанції і було залучено ДП «Козелецьрайагролісгосп», в якості третьої особи. Отже, твердження апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно залучено до участі у справі третю особу, бо права її не порушені, суперечать ст. 50 ГПК України. Судом першої інстанції правильно встановлено, що частина спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером 7422085900:60:078:0004 перебуває у постійному користуванні третьої особи та належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, управління якою здійснює Чернігівська обласна рада. Тому, Кіптівська сільська рада, реєструючи за собою право власності на оскаржувану земельну ділянку, не мала на це жодних правових підстав та порушила права Чернігівської обласної ради, яка здійснює функції власника майна.
30.03.2026 через підсистему «Електронний Суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення Чернігівської обласної ради, у яких вона просить залишити апеляційну скаргу Кіптівської сільської ради без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Вважає, що судом першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи доказів правильно встановлено, що частина спірної земельної ділянки перебуває у комунальній власності Чернігівської обласної ради. Натомість, доводи апеляційної скарги цього висновку суду першої інстанції, - не спростовують. 
У судове засідання 09.04.2026 з`явились Прокурор, представники Чернігівської облради, Кіптівської сільради та ДП «Козелецьрайагролісгосп».
Представник Кіптівської сільради підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Прокурор, Чернігівська облрада та ДП «Козелецьрайагролісгосп» заперечили проти задоволення апеляційної скарги у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю її доводів, просили апеляційну скаргу Кіптівської сільради залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
09.04.2026 у судовому засіданні колегією суддів було проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Обговоривши доводи апеляційної скарги Кіптівської сільської ради, відзивів Прокурора та ДП «Козелецьрайагролісгосп» на апеляційну скаргу та пояснень Чернігівської облради, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Чернігівської обласної ради (15 сесія 23 скликання) «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» від 27.03.2001, відповідно до Указу Президента України від 03.12.1999 № 1529/99, дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству «Козелецьрайагролісгосп» (далі - третя особа) надані в постійне користування для ведення лісового господарства земельні ділянки лісового фонду, що були в користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, які припинили своє існування в процесі реформування і належать до земель запасу на території Козелецького району, загальною площею 14333,6 га.
Рішення, прийняте Чернігівською обласною радою в межах своїх повноважень, наразі є чинним.
Козелецьке районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Козелецьрайагролісгосп» створене на підставі наказу Обласного комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Чернігівоблагроліс» від 27.12.2000 №9, зареєстроване 16.01.2001 за розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації № 19, на базі відокремленої частини майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, входить до сфери Управління комунального майна Чернігівської області (п. 1.1. Статуту ДП «Козелецьрайагролісгосп», затвердженого наказом КП «Чернігівоблагроліс» від 27.09.2022 № 49).
ДП «Козелецьрайагролісгосп» є лісокористувачем за рішенням Чернігівської обласної ради від 27.03.2001, основним видом діяльності якого є спеціалізоване ведення лісового господарства. Засновником Підприємства є Комунальне підприємство «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради (пункти 1.2., 2.2., 3.8., 3.9. Статуту ДП «Козелецьрайагролісгосп»).
Третя особа не отримувала державний акт на право постійного користування спірною земельною ділянкою як це передбачено частиною 4 статті 9 ЛК України та статтями 22, 23 ЗК України (в редакції чинній станом на 27.03.2001).
Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.
Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності в нього такого державного акту.
Згідно з п. 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Відповідно до п. 5 розділу VIII Прикінцевих положень ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 01.01.2027, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності ЗК України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.
Відповідно до Проєкту організації та розвитку лісового господарства, затверджених протоколом другої лісовпорядної наради від 07.07.2016 з розгляду основних положень проєкту організації і розвитку лісового та мисливського господарства Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп» Чернігівської області в його користуванні на території Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області перебувають земельні ділянки в межах лісових кварталів №№ 45 - 48, 134, загальною площею 306,3 га.
На замовлення Дочірнього підприємства «Козелецьрайагролісгосп», з метою формування земельних ділянок та їх реєстрації в Державному земельному кадастрі, землевпорядником, Багатопрофільним приватним підприємством «Позитив», складена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 306,3444 га для ведення лісового господарства на території Кіптівської СТГ Чернігівського району Чернігівської області.
10.01.2023 за результатами виконаних робіт у Державному земельному кадастрі була зареєстрована земельна ділянка лісогосподарського призначення за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, площею 7,4594 га, для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг (код 09.01), про що до матеріалів справи надано витяг з поземельної книги щодо спірної ділянки.
За даними Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект», лист від 03.07.2024 № 02-768 (на запит прокурора від 27.06.2024 № 50-77-2829вих-24), відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2015 року та межами земельних ділянок згідно з наданими координатами поворотних точок: земельна ділянка за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004 частково накладається на межі лісового кварталу 47 ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» (доданий фрагмент накладки на ортофотоплан межі кварталу 47 ДАСП «Козелецьрайагролісгосп»).
08.04.2023 до поземельної книги, відкритої 10.01.2023, щодо земельної ділянки площею 7,4594 га, за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, внесено запис № 003 щодо права власності на цю ділянку, зареєстроване 04.04.2023, за відповідачем, Кіптівською сільською радою (код ЄДРПОУ 04413360); про що до матеріалів справи додано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (від 17.06.2025 за № 431625855); документи, подані відповідачем при реєстрації речового права: Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (видавник - ВРУ); Закон України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (видавник - ВРУ); відомості з ДЗК, серія та номер: 62826006, виданий 04.04.2023. 
26.07.2023, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка з якого наявна в матеріалах справи), за третьою особою, дочірнім агролісогосподарським спеціалізованим підприємством «Козелецьрайагролісгосп», зареєстроване речове право, право постійного користування щодо вказаної ділянки; документи, подані при реєстрації речового права: рішення Чернігівської обласної ради (15 сесія 23 скликання) від 27.03.2001.
22.02.2024, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно анульовано запис про речове право, право користування ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» щодо спірної ділянки.
Приватне підприємство «Елітзем», яке діє на підставі ліцензії Держземагентства України на проведення робіт із землеустрою (АД № 076186 від 12.10.2012) та кваліфікаційних свідоцтв землевпорядників (№ 001322, № 001323 від 03.01.2013), на підставі договору від 20.06.2025 № 25/25, на замовлення обласної прокуратури, виконавши роботи з визначення поворотних точок меж земельної ділянки лісового фонду, що знаходиться в межах земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної межі, визначило площу земельної ділянки лісового фонду постійного користувача ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» (лісовий квартал 47), що знаходиться в межах спірної ділянки, площа накладення 6,9191 га та встановило координати окружної межі земельної ділянки лісового фонду ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» в межах 24 поворотних точок за наступними координатами: № 1 - координати: Х-5667113.07; Y - 4204241.53; № 2 - координати: Х -5666943.61;Y - 4204142.72; № 3 - координати: Х-5666917.62; Y - 4204116.49; № 4 - координати: Х-5667000.21; Y - 4203966.10; № 5 - координати: Х-5666999.76; Y- 4203964.35; № 6 - координати: Х-5667002.99; Y - 4203958.40; № 7 - координати: Х-5666996.38; Y- 4203951.09; № 8 - координати: Х-5666991.98; Y - 4203933.81; № 9 - координати: Х-5666918.59; Y - 4203849.34; № 10 - координати: Х-5666848.91;Y - 4203805.21; № 11- координати: Х-5666873.78; Y - 4203752.72; № 12 - координати: Х-5666890.55; Y - 4203750.67; № 13 - координати: Х-5666911.57; Y - 4203758.67; № 14 - координати: Х-5666962.42; Y - 4203787.00; № 15 - координати: Х-5666988.41; Y - 4203797.04; № 16 - координати: Х-5666995.00; Y - 4203825.00; № 17 - координати: Х-5667020.23; Y - 4203847.92; № 18 - координати: Х-5667034.33; Y - 4203882.30; № 19 - координати: Х-5667044.06; Y - 4203881.03; № 20 - координати: Х-5667044.74; Y - 4203882.70; № 21 - координати: Х-5667075.00; Y - 4203877.00; № 22 - координати: Х-5667102.07; Y - 4203894.55; № 23 - координати: Х-5667092.64; Y - 4203948.00; № 24 - координати: Х-5667183.60; Y - 4204003.49, тобто вчинило дії з ідентифікації частини ділянки, що накладається на земельну ділянку, надану обласною радою в постійне користування лісокористувачу.
Предметом спору у справі, що переглядається, є вимога Прокурора, заявлена в інтересах держави, про витребування на користь належного власника, Чернігівської обласної ради, земельної ділянки площею 6,9191 га, що є частиною земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, в межах 24 поворотних точок згідно з наведеними вище координатами та про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, площею 7,4594 га, з одночасним припиненням щодо неї всіх зареєстрованих речових прав (права власності Кіптівської сільської ради), що направлені на усунення перешкод власника держави в особі Чернігівської обласної ради в розпорядженні земельною ділянкою лісового фонду (квартал 47), на яку частково накладається спірна ділянка (площа накладення 6,9191 га).
Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Чернігівської обласної ради.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підстави представництва інтересів держави в особі Чернігівської обласної ради, Прокурор обґрунтовує неналежним виконанням обласною радою повноважень щодо захисту речових прав територіальної громади сіл, селищ, міст області щодо земельної ділянки лісового фонду (квартал 47 ДАСП «Козелецьрайагролісгосп»), наданої в постійне користування лісокористувача за рішенням облради від 27.03.2001, порушених за фактом накладення на її частину іншої ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004 (спільна площа накладення 6,9191 га), що на праві комунальної власності, 04.04.2023, зареєстрована за Кіптівською сільською радою, що створює перешкоди державі в особі Чернігівської обласної ради в розпорядженні цією ділянкою.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення її інтересів, якщо їх захист не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Положення частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», якою обґрунтоване звернення прокурора з цим позовом до суду, як на момент подачі цього позову до суду так і на момент ухвалення судового рішення в справі, чинні.
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. 
Виходячи зі змісту наведеної норми, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. 
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
За частинами 4, 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи така відповідь взагалі не отримана, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Частина 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Чернігівська обласна рада була обізнана з фактом порушення речового права (права власності ТГ сіл, селищ, міст області на земельну ділянку лісового фонду (надану в постійне користування лісокористувача за рішенням облради від 27.03.2001)), про що свідчить зміст листа Чернігівської обласної ради від 26.06.2025 № 01-05/554 (на запит прокурора від 17.06.2025 № 50-77-2608вих25), проте повідомила про відсутність наміру самостійно вживати заходи на відновлення порушених прав через обмежене фінансування та не заперечує проти представництва її інтересів органами прокуратури.
У порядку частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Кіптівської сільської ради та ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» ради про витребування частини земельної ділянки; скасування державної реєстрації права власності та скасування в ДЗК реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Прокурор правильно визначив суб`єктний склад сторін, а підставою реалізації представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який представляє інтереси ТГ сіл, селищ, міст області (власника земельної ділянки лісового фонду), який не вчинив належних дій щодо захисту порушених прав ТГ.
Доводи апелянта про те, що звернення Прокурора не підпадає під наявність виключного випадку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» спростовуються викладеними вище та встановленими під час розгляду спору обставинами.
Щодо суті позовних вимог.
Як убачається із позову, Прокурор наполягає, що частина спірної земельної ділянки відноситься до земель комунальної власності, а повноваження власника щодо такої земельної ділянки здійснюється Чернігівською обласною радою.
Спростовуючи позовні вимоги, представник Кіптівської сільради не заперечує, що спірна земельна ділянка є земельною ділянкою комунальної власності, однак, за його доводами, повноваження власника щодо такої земельної ділянки здійснюється саме Кіптівською сільською радою, тому, саме вона має законні підстави для реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за собою.
Надаючи оцінку доводам сторін та наявним у справі доказам, колегія суддів виходить з того, що право комунальної власності на землю виникає у відповідних органів у силу закону.
Так, відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Стаття 80 ЗК України встановлює, що суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
За змістом ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.
У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження власника щодо земельних ділянок з урахуванням їх розташування та цільового призначення.
Так, нормою частин першої та другої статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.
Питання розмежування компетенції щодо розпорядження земельними ділянками тривалий час не було врегульоване на законодавчому рівні.
Відповідно до п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VІ, з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013), землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки:
а) на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громад;
які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;
б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» п. 4 цього розділу.
Пунктом 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. 
Під час розгляду спору було встановлено, що на підставі рішення Чернігівської обласної ради (15 сесія 23 скликання) від 27.03.2001, прийнятого в межах повноважень Ради, ДП «Козелецьрайагролісгосп» (лісокористувач, засновником якого є комунальне підприємство «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради, код ЄДРПОУ 31187172) надані в постійне користування для ведення лісового господарства землі лісового фонду загальною площею 14333,6 га (в 2005 році площа скоригована до 13359,5 га), до складу яких увійшла спірна земельна ділянка (територія колишньої Надинівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, лісові квартали: 45 - 48, 134, площею 306,3 га).
Отже, матеріалами справи підтверджується, що частина спірної земельної ділянки перебуває у постійному користуванні комунального підприємства, яке було створене у тому числі на базі спільної комунальної власності територіальних громад, повноваження власника щодо якої здійснюється Чернігівською обласною радою.
Тому, оскільки частина спірної земельної ділянки перебуває у постійному користуванні ДП «Козелецьрайагролісгосп», то, в силу вимог підпункту «а» пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» така земельна ділянка є об`єктом права спільної комунальної власності територіальних громад, повноваження власника щодо якої здійснюється саме Чернігівською обласною радою.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи Кіптівської сільської ради про те, що чинним законодавством не передбачено права спільної комунальної власності територіальних громад, оскільки в силу вимог статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
За змістом частини 1, 2 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 369 ЦК України унормовано, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Частиною 3 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відповідно до п. 10 Розділу V «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.
Отже, чинне цивільне та земельне законодавство встановлюють право спільної комунальної власності територіальних громад, а також визначають обсяг повноважень відповідної обласної ради щодо здійснення нею права комунальної власності.
Колегія суддів також вважає мотивованим з`ясування судом першої інстанції обставин наявності у ДП «Козелецьрайагролісгосп» права постійного користування щодо частини спірної земельної ділянки, оскільки наявність чи відсутність такого права впливає на можливість застосування норм підпункту «а» пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».
Тому, оскільки встановлення цієї обставини є ключовою для розгляду спору по суті, суд першої інстанції слушно застосував п. 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011, п. 5 розділу VIII Прикінцевих положень ЛК України, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування та інформацію Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект», викладену у листі від 03.07.2024 №02-768.
Доводи апеляційної скарги про неможливість використання цих норм та обставин як таких, що підтверджують виключно права постійного користування земельною ділянкою та не мають зв`язку із правом Чернігівської обласної ради на частину спірної земельної ділянки, з огляду на викладене вище, - є неспроможними.
Повертаючись до суті позовних вимог та обраного Прокурором способу захисту порушеного права Чернігівської обласної ради, колегія суддів керується таким.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права (1); визнання правочину недійсним (2); припинення дії, яка порушує право (3); відновлення становища, яке існувало до порушення (4); примусове виконання обов`язку в натурі (5); зміна правовідношення (6); припинення правовідношення (7); відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (8); відшкодування моральної (немайнової) шкоди (9); визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (10). 
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом установленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини 2 та пункту "б" частини 3 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Згідно з усталеною позицією Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Таким чином, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає в вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому, відповідно до статті 396 ЦК України, за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає в відновленні володіння власника (титульного володільця), що, в свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (п. 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).
Тобто предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до особи, яка незаконно фактично володіє майном, про його повернення (витребування) з чужого незаконного володіння. 
Володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина 1 статті 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така інша особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може.
У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння такою особою нерухомим майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.
Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 22.01.2025 у справі № 446/478/19).
Отже, коли право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому Реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)).
Велика Палата Верховного Суду, в постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, зробила висновок, що частина земельної ділянки, межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою ділянкою. Велика Палата у згаданій постанові (пункти 122, 127) зазначила, що для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.09.2025 у справі № 911/906/23 (пункти 135 - 139) підтримала власні правові висновки, викладені в постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, про те, що частина земельної ділянки, межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою ділянкою. При цьому, зазначила, що реалізація основної позовної вимоги про віндикацію є можливою винятково за умови припинення права власності Товариства на новостворену земельну ділянку, яка протиправно набута відповідачем з істотними вадами, оскільки складається з ділянок, на які відповідач має право, так і з ділянок, на які він законно права не має, що виключає можливість збереження за Товариством права власності на цю ділянку в цілому. Та обставина, що новостворена земельна ділянка як окремий об`єкт цивільних прав не може належати ТОВ «Нива фарм», має наслідком скасування її державної реєстрації. ВП ВС у цій постанові також звертала увагу (п. 286), що витребування спірних ділянок та їх виключення зі складу новоутвореної земельної ділянки не має впливати на права відповідача на ті ділянки, які правомірно належали йому до такого об`єднання. З огляду на баланс інтересів учасників спору саме на відповідача мають бути покладені всі додаткові витрати, пов`язані з поновленням його речового права на інші належні йому земельні ділянки, що підлягатиме новій реєстрації у ДЗК у зв`язку з припиненням його права на новостворену (об`єднану) ділянку.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, починаючи з 01.01.2013, спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення знаходилась у власності територіальної громади, сіл, селищ і міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради та перебувала в постійному користуванні ДП «Козелецьрайагролісгосп».
З Проєкту організації та розвитку лісового господарства (затвердженого протоколом другої лісовпорядної наради від 07.07.2016 з розгляду основних положень проєкту організації і розвитку лісового та мисливського господарства ДП «Козелецьрайагролісгосп»), убачається, що в користуванні Підприємства на території колишньої Надинівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області перебувають земельні ділянки в межах лісових кварталів №№ 45 - 48, 134. 
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області» Надинівська сільська рада увійшла до складу територіальної громади Кіптівської сільської ради Чернігівського району.
08.04.2023, до поземельної книги, відкритої 10.01.2023, щодо земельної ділянки площею 7,4594 га, за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, внесено запис № 003 щодо права власності на цю ділянку, зареєстроване, 04.04.2023, за відповідачем, Кіптівською сільською радою (код ЄДРПОУ 04413360); про що до матеріалів справи додано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (від 17.06.2025 за № 431625855); документи, подані відповідачем при реєстрації речового права: Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (видавник - ВРУ); Закон України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (видавник - ВРУ); відомості з ДЗК, серія та номер: 62826006, виданий 04.04.2023.
26.07.2023, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка з якого наявна в матеріалах справи), за третьою особою, дочірнім агролісогосподарським спеціалізованим підприємством «Козелецьрайагролісгосп», зареєстроване речове право, право постійного користування щодо вказаної ділянки; документи, подані при реєстрації речового права: рішення Чернігівської обласної ради (15 сесія 23 скликання) від 27.03.2001.
22.02.2024, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно анульовано запис про речове право, право користування ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» щодо спірної ділянки.
Оскільки анулювання запису про право користування ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» щодо спірної ділянки впливає на можливість застосування підпункту «а» пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», на якому ґрунтується право комунальної власності Чернігівської обласної ради щодо частини спірної земельної ділянки, і таке анулювання зроблено без врахування тієї обставини, що право постійного користування набуто Третьою особою у встановленому законом порядку та не було нею втрачено за законодавчо-встановлених підставах, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено протиправне вибуття з власності Чернігівської обласної ради земель лісового фонду (в межах кварталу 47 на території колишньої Надинівської сільської ради Козелецького району), що знаходяться на праві постійного користування в ДП «Козелецьрайагролісгосп» на підставі рішення Облради від 27.03.2001, за рахунок накладення іншої земельної ділянки (її частини) за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, право власності щодо якої, 04.04.2023, зареєстровано за Кіптівською сільською радою.
Факт часткового накладання земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, на землі лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП «Козелецьрайагролісгосп», лісовий квартал 47 на території колишньої Надинівської сільської ради Козелецького району, підтверджено Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» та землевпорядною організацією ПП «Елітзем», якою ідентифіковано частину земельної ділянки, що накладається на земельну ділянку постійного лісокористувача, ДП «Козелецьрайагролісгосп», шляхом визначення поворотних точок меж земельної ділянки лісового фонду, що знаходиться в межах земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної межі, та встановлено спільну площу перетину цих ділянок - 6,9191 га, що сторонами не спростовується.
З урахуванням наведеного, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту права позивача є віндикаційний позов про витребування на його користь з володіння відповідача частини земельної ділянки площею 6,9191 га, що входить до складу земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004 та має 24 поворотні точки за координатами, визначеними землевпорядником ПП «Елітзем» (наведені вище), що відповідає сталій практиці Верховного Суду.
Відповідно до частини 13 статті 79-1 ЗК України та частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Правомірними та ефективними способами захисту прав позивача, крім основної вимоги про витребування частини земельної ділянки, також є вимоги про скасування реєстрації в Державному земельному кадастрі новоствореної земельної ділянки за кадастровим номером 7422085900:60:078:0004, площею 7,4594 га (сформована з порушенням), з одночасним припиненням щодо неї всіх зареєстрованих речових прав, що за висновком суду, усуне стан невизначеності в правовідносинах сторін та створить для відповідача - Кіптівської сільської ради передумови для формування та реєстрації нової земельної ділянки (в тій частині, на яку він має законне право).
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги Кіптівської сільської ради, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.01.2026 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI, відсутність повноважень у Прокурора для звернення з цим позовом, а також покладення в основу оскаржуваного рішення встановленого під час судового розгляду факту постійного користування земельною ділянкою лісогосподарського призначення ДП «Козелецьрайагролісгосп» не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду спору.
Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно залучив до участі у розгляді спору третю особу - ДП «Козелецьрайагролісгосп», оскільки апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції про вплив прийнятого у справі рішення на цивільні права, обов`язки та охоронювані законом інтереси ДП «Козелецьрайагролісгосп».
Колегія суддів також враховує доводи відзивів на апеляційну скаргу, у тій мірі, у якій вони узгоджуються з висновками суду першої інстанції, зробленими за результатами апеляційного провадження.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника - Кіптівську сільську раду Чернігівського району Чернігівської області.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.01.2026 у справі №927/714/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.01.2026 у справі №927/714/25 залишити без змін.
3. Матеріали справи №927/714/25 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 16.04.2026. 

Головуючий суддя А.О. Мальченко 

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко