ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3509/26 Справа № 185/7325/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів:  Гапонова А.В., Красвитної Т.П. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №185/7325/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - Гордєєвої Олени Вячеславівни на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Бондаренко В.М., -
ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначає, що він більше десяти років працював на підземних роботах у відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та з 2006 року, як пенсіонер, забезпечувався безоплатно вугіллям на побутові потреби за адресою реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 на виконання ст.43 Гірничого Закону України.
Проте, з 2023 року до 2025 року він не отримував вугілля за місцем проживання, так як житлово-побутовою комісією ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» вирішено відмовити в отриманні твердого палива (вугілля) на його побутові потреби на підставі того, що він, нібито, фактично не мешкає за адресою реєстрації.
Вказує, що умови колективного договору відповідача не містять жодної вказівки щодо постійного проживання за місцем реєстрації, як умови для отримання безоплатно вугілля для побутових потреб.
Вважає, що дії відповідача є неправомірними щодо відмови у наданні йому безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, 2025 роках. Крім того, позивачу завдано моральної шкоди, у зв`язку з тим, що неправомірними діями відповідача йому були спричинені моральні страждання, які полягали у душевних стражданнях з приводу відмови у наданні безоплатно вугілля на побутові потреби та він був позбавлений можливості опалення житлового будинку у осінній та зимовий періоди, що призвело до змін в його повсякденному житті, що і стало підставою для звернення позивача з зазначеним позовом до суду.
У зв`язку з чим, просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні йому безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, 2025 роках; зобов`язати відповідача забезпечити його безоплатним вугіллям на побутові потреби на 2023, 2024, 2025 роки, за нормою 5,9 тон за кожен рік; стягнути з відповідача на його користь 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудням 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди – задоволено частково. Визнано відмову ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо надання ОСОБА_1 безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, першому півріччі 2025 роках – неправомірною. Зобов`язано ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» забезпечити ОСОБА_1 безоплатним вугіллям на побутові потреби на 2023, 2024, перше півріччя 2025 років за нормою 5,9 тон за кожен рік. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - Гордєєва О.В. подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням чинного законодавства України, постановленим без врахування всіх фактичних обставин справи. Судом невірно застосовано норми процесуального і матеріального права, не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору та надана невірна оцінка доказам по справі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно п.2.2 додатку №19 «Положення про порядок забезпечення побутовим паливом на побутові потреби вуглеотримувачів ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» до розділу 12 Колективного договору визначено, зокрема: «рішення щодо забезпечення осіб безкоштовним побутовим паливом вперше приймаються ЖПК тільки після проведеної перевірки достовірності поданих документів, з виїздом на місце фактичної реєстрації заявника, для визначення фактичного проживання за вказаною адресою, та подальшого встановлення наявності права на видачу заявнику побутового палива згідно з пунктом 12.8 Колективного договору».
Житлово-побутова комісія (далі – ЖПК) здійснює вибіркові перевірки протягом року та засідання ЖПК по мірі надходження документів від вуглеотримувачів.
На підставі результатів роботи комісії оформлюється протокол про затвердження списків вуглеотримувачів на надання побутового палива, й подається на затвердження керівникові виробничого структурного підрозділу, філіалу.
Зазначає, що за результатами відвідання адреси: АДРЕСА_1 , з`ясовано, що позивач фактично не мешкає за такою адресою, тому згідно п.2.2 додатку №19 до розділу 12 Колективного договору було складено відповідні протоколи ЖПК, із фіксацією відмови позивачеві у наданні твердого палива на побутові потреби (вугілля) та зазначенням вищезгаданої підстави.
Звертає увагу, що суд першої інстанції незаконно визнав недоведеним факт виїзних перевірок житлово-побутової комісії (ЖПК) ВП «Шахтоуправління Першотравенське», обґрунтовуючи такий висновок відсутністю складених відповідних актів за результатами перевірок фактичного проживання вуглеотримувача за адресою, яка зазначена у заяві позивача на отримання за ним твердого палива (вугілля) на побутові потреби, проігнорувавши відсутність вимоги складання такого роду актів як законодавчими актами так й внутрішніми локальними документами ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», наявність та надання відповідачем 4х протоколів, складених на виконання приписів п.2.2 додатку №19 «Положення про порядок забезпечення побутовим паливом на побутові потреби вуглеотримувачів ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» до розділу 12 Колективного договору, надану постанову начальника СД ВП №4 капітана поліції В.М.Іващук від 31 серпня 2023 року про закриття кримінального провадження (є в матеріалах справи) із змісту якої чітко вбачається (зокрема, але не виключно) факт відвідування ЖПК 30 листопада 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адреси позивача ( АДРЕСА_1 ), про що складено протокол за результатами такого відвідання 24 березня 2023 року після розгляду заяви позивача від 22 вересня 2022 року, надані свідками відповідача під присягою показання про неодноразові виїзди комісії за адресою: АДРЕСА_1 , які пояснили, що останні виїздили за фактичним місцем реєстрації позивача між датою подання заяви позивача про надання вугілля та складаннями протоколу ЖПК.
Вказує, що суд першої інстанції безпідставно визнав недоведеним в судовому порядку певними засобами доказування факт не проживання вуглеотримувача, оскільки відсутність дати та часу проведеної перевірки адреси вуглеотримувача комісією (ЖПК) жодним чином не спростовує та не суперечить факту здійснення такого відвідування членами комісії у період між датою подання заяви позивачем та датою складання протоколу за результатами розгляду такої заяви та підтверджені поясненнями свідків в судовому засіданні під присягою. 
Суд першої інстанції безпідставно не врахував «доводи представників відповідача» про те, що позивач фактично не проживає за адресою реєстрації. 
Також звертає увагу суду апеляційної інстанції, що копії актів звіряння взаєморозрахунків за електроенергію надані позивачем на останньому судовому засіданні надані не належним чином, у не передбачений чинним законодавством способом, а саме – надіслані на особистий гаджет секретареві судового засідання, а потім роздруковані під час судового засідання; мають вигляд фото з екрану монітору ПК (нечитабельної якості), надані поспіхом, а не документу встановленого зразку на папері або у вигляді електронного файлу із засвідченням електронним цифровим підписом.
Зазначає, що пред`явлений позивачем Акт обстеження матеріально-побутових умов, на який посилається суд першої інстанції як на підставу, з якого виходив суд при ухваленні рішення у справі, не є належним та допустимим доказом, оскільки ані форма, ані підстава видачі такого акту не відповідає затвердженій наказом Мінсоцполітики України від 04 липня 2022 року за № 190 «Про затвердження форми акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства, фактичного місця проживання особи», а також відсутнє зазначення конкретного періоду проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім цього, суд першої інстанції безпідставно стягнув відшкодування моральної шкоди з відповідача, оскільки наявність так званих «змін в повсякденному житті» позивача не підтверджено жодними доказами (не надано жодного документу, який би свідчив про таке).
Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення ґрунтуючись виключно на словесних твердженнях позивача та не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, проігнорувавши письмові докази відповідача. 
У зв`язку з чим просила рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені заявлених позовних вимог відмовити у повному обсязі. 

Позивач ОСОБА_1 скориставшись своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із позицією відповідача.
Вказує, що відповідач обґрунтовує ненадання йому вугілля тим, що за результатами проведених засідань ЖПК ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», оскільки позивач нібито фактично не мешкає за місцем реєстрації.
Однак, така позиція відповідача, є протиправною та такою, що порушує право позивача на належне соціальне забезпечення як особи, яка працювала на важких посадах. 
Вказує, що він має конституційне та законне право не знаходитися постійно за місцем своєї реєстрації, а перебувати у інших місцях: на відпочинку, на лікуванні, виїхати за кордон, тощо. 
Звертає увагу також на той факт, що відповідачем відправлялась відповідь на звернення позивача за адресою реєстрації, і він її отримав. Тобто сам відповідач визнає, що позивач проживає за цією адресою та знаходиться там, отримує там кореспонденцію.
Вважає, що апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та недоведеною, а тому підлягає залишенню без задоволення а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року по справі №185/7325/25 - без змін. 
Представник відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - Гордєєва О.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати, та ухвалити нове рішення яким, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював у відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» більше 10 років на підземних роботах, звільнений з посади електрослюсаря підземного 4 розряду ВСП шахта «Ювілейна» з 12 травня 2005 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, та є особою, яка має право на отримання безоплатно вугілля на побутові потреби відповідно до ст.43 Гірничого Закону України.
Відповідно до заяв позивача від 22 вересня 2022 року, 21 вересня 2023 року, 15 жовтня 2024 року, направлених до директора філії «Соцвугілля ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_4 , ОСОБА_1 просив видати йому побутове паливо на побутові потреби згідно п.12.8 Колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на 2023, 2024, 2025 роки, з наданням відповідних документів.
Згідно протоколу засідання житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 24 березня 2023 року комісією вирішено відмовити за перше півріччя 2023 року в отриманні твердого палива (вугілля) на побутові потреби ОСОБА_1 на підставі того, що він фактично не мешкає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .
Виїздом комісії встановлено, що за словами чоловіка, який вийшов на подвір`я по зазначеній адресі, проживає тимчасово він, так як ОСОБА_1 пустив його пожити тимчасово.
Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 25 жовтня 2023 року комісією вирішено відмовити за друге півріччя 2023 року в отриманні твердого палива (вугілля) на побутові потреби ОСОБА_1 на підставі того, що він фактично не мешкає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , з додаванням фото будівлі.
Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 21 листопада 2023 року комісією вирішено відмовити на 2024 рік в отриманні твердого палива (вугілля) на побутові потреби ОСОБА_1 на підставі того, що він фактично не мешкає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .
Виїздом комісії за місцем реєстрації ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 за адресою реєстрації фактично не проживає.
Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 24 січня 2025 року комісією вирішено відмовити на перше півріччя 2025 року в отриманні твердого палива (вугілля) на побутові потреби ОСОБА_1 на підставі того, що він фактично не мешкає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , оскільки виїздом комісії за місцем реєстрації ОСОБА_1 27 грудня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 за адресою реєстрації фактично не проживає.
Позивачем, на його заяву, була отримана відповідь ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за №305/3 від 18 квітня 2025 року, де вказувалась те, що позивачу надавалось тверде паливо (вугілля) з 2017 по 2022 роки, проте, відповідно до протоколів засідань житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», після 2022 року і по теперішній час, ОСОБА_1 було відмовлено у наданні твердого палива (вугілля) у розмірі 5,9 на рік з тих підстав, що після перевірки фактичного проживання позивача встановлено, що останній не проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади Брагиніської територіальної громади №2025/005328957 від 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 з 13 травня 2016 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
З акту обстеження матеріально-побутових умов від 17 жовтня 2025 року, складеного, в присутності свідків, депутатом Брагинівської сільської ради Ляхімець С.А., завіреного печаткою Брагинівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 з 13 травня 2016 року дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за вказаною адресою, на момент обстеження знаходився вдома.
Судом встановлено, що з копій актів звіряння взаєморозрахунків за електроенергію за угодою між ОСОБА_5 та ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року, а також з 01 січня 2024 року по 31 жовтня 2025 року за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , проводиться нарахування та сплата послуг за електроенергію.
З копії постанови начальника СД ВП №4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 31 серпня 2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР за № 120230465300000 від 18 серпня 2023 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, слідчим встановлено, що згідно довідки Брагинівської сільської ради за вих. № 863 від 28 серпня 2023 року було встановлено, що згідно книги по господарського обліку сільської ради за 2006-2020 року, головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті господаря домогосподарства право власності не було переоформлено. Станом на 28 серпня 2023 року в будинку зареєстрований ОСОБА_1 , а з 01 листопада 2022 року по 18 серпня 2023 року у вказаному домоволодінні проживав ОСОБА_6 , який має статус внутрішньо переміщеної особи.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такій частині, враховуючи що ОСОБА_1 є особою, яка має право на отримання безоплатно вугілля на побутові потреби відповідно до ст.43 Гірничого Закону України.
Зважаючи на те, що відмова відповідача щодо ненадання позивачу безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, першому півріччі 2025 роках, визнана судом неправомірною, враховуючи характер і тривалість страждань позивача, внаслідок дій відповідача, змін в його повсякденному житті, пов`язаних з цією відмовою, що потребувало від позивача додаткових зусиль для поновлення його звичного життя, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., що на переконання суду, відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.
Частиною сьомою статті 43 ГЗ України передбачено, що підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, таким категоріям осіб, зокрема, пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов`язаних із підземними умовами, - не менше ніж 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років - для жінок.
У пункті 12.10.1 Галузевої угоди передбачено, що порядок забезпечення паливом на побутові потреби і надання компенсації витрат за спожиті електроенергію та газ працівниками і пенсіонерами підприємств вугільної промисловості встановлюється колективними договорами на підприємствах відповідно до Гірничого закону України, цієї Угоди, а також Переліку професій працівників з видобутку (переробки) вугілля та працівників вуглебудівних підприємств, яким безоплатно надається вугілля на побутові потреби (Постанова Кабінету Міністрів України від 17 березня 2011 року № 303), Порядком надання компенсації особам, які мають право на безкоштовне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках з централізованим опаленням (Постанова Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2009 року № 887), Інструкції про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць підприємств і огранізацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби від 11 травня 1976 року у частині, що не суперечить вказаним вище нормативно-правовим актам.
Відповідно до підпункту 12.10.3 Галузевої угоди безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тонн на рік на будинок або квартиру.
Списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 1 по 15 грудня, станом на 1 грудня, підписуються за згодою з профкомом керівником підприємства, головним бухгалтером, відділом кадрів. На тих, що поступили пізніше складаються додаткові списки.
Згідно з підпунктом 12.10.7 Галузевої угоди безоплатне забезпечення вугіллям поширюється на пенсіонерів, що живуть в Україні, незалежно від того, з якого підприємства вугільної промисловості України вони вийшли на пенсію, якщо вони відпрацювали в галузі: на підземних роботах чоловіки не менше 10 років, жінки - 7,5 років; - на роботах, пов`язаних з підземними умовами, чоловіки - не менше 15 років, жінки - 12,5 років; на роботах у технологічному ланцюжку і на поверхні діючих і тих, що будуються, шахт, розрізів, збагачувальних і брикетних фабриках, в шахтовуглебудівельних підприємствах чоловіки не менше 20 років, жінки - 15 років.
Відповідно до підпункту 12.10.8 Галузевої угоди ця категорія осіб забезпечується побутовим вугіллям тим підприємством, з якого вони вийшли на пенсію. На підприємствах, що ліквідуються, забезпечення працівників побутовим паливом здійснюється за рахунок бюджетних коштів.
Згідно з абзацом першим розділу І Інструкції, яка є підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини із забезпечення безоплатним вугіллям на побутові потреби та застосовується тільки у частині, що не суперечить чинному законодавству України, визначено, що правом на безкоштовне отримання вугілля (сланцю) користуються особи, які проживають в будинках з пічним опаленням і кухонними вогнищами для приготування їжі.
Системний аналіз наведених норм права дає підставу для висновку про те, що пенсіонери, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах на підземних роботах не менше ніж 10 років та проживають в будинках (квартирах) з пічним опаленням і кухонними вогнищами для приготування їжі, мають право на безоплатне забезпечення підприємством, з якого вони вийшли на пенсію, вугіллям на побутові потреби за нормою 5,9 тонн на рік на будинок або квартиру.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював у відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» більше 10 років на підземних роботах, звільнений з посади електрослюсаря підземного 4 розряду ВСП шахта «Ювілейна» з 12 травня 2005 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, та є особою, яка має право на отримання безоплатно вугілля на побутові потреби відповідно до ст.43 Гірничого Закону України.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У справі, що переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював у відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» більше 10 років на підземних роботах, звільнений з посади електрослюсаря підземного 4 розряду ВСП шахта «Ювілейна» з 12 травня 2005 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, та є особою, яка має право на отримання безоплатно вугілля на побутові потреби відповідно до ст.43 Гірничого Закону України.
Відповідно до п.2.2 Положення про порядок забезпечення побутовим паливом на побутові потреби вуглеотримувачів ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (додаток №19 до розділу 12 колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля) рішення по забезпеченню осіб безоплатним побутовим паливом вперше приймається ЖПК тільки після проведеної перевірки достовірності поданих документів, з виїздом на місце фактичної реєстрації заявника, для визначення фактичного проживання по вказаній адресі, та подальшого встановлення наявності права на видачу заявнику побутового палива відповідно до п.12.8 Колективного договору. ЖПК проводить вибіркові перевірки впродовж року і засідання ЖПК по мірі надходження документів від вуглеотримувачів. 
Судом встановлено, що у період з 2017 до 2022 рік позивачу надавалось тверде паливо (вугілля) у розмірі 5,9 тон на рік, як користувачу житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , однак за 2023 та 2024 роки, перше півріччя 2025 року вугілля на побутові потреби не надавалось у зв`язку відсутністю фактичного проживання позивача за його адресою реєстрації, відповідно до рішень засідань житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» прийнятих за наслідками виїзду членів ЖПК щодо перевірки цього проживання.
Однак, представником відповідача не були доведені факти виїзних перевірок ЖПК ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо перевірки фактичного проживання позивача за місцем реєстрації відповідними доказами, такими, як складення відповідних актів за результатами цих перевірок, тощо.
В судовому засіданні було встановлено, що виїзні перевірки ЖПК ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не фіксувались складанням відповідних актів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відхилення доводів представника відповідача про те, що складення певних актів за результатами перевірки не передбачено їх локальними актами, а саме, Положенням про порядок забезпечення побутовим паливом на побутові потреби вуглеотримувачів ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (додаток №19 до розділу 12 колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»), оскільки це не звільняє ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» доводити в судовому порядку певними засобами доказування фактів не проживання вуглеотримувачів, які повинні містити дату, час проведеної перевірки; хто приймав участь у зазначеній перевірці; які конкретні обставини були встановлені під час перевірки, засвідчення їх підписами, тощо.
Колегія суддів зауважує, що Положення про порядок забезпечення побутовим паливом на побутові потреби вуглеотримувачів ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» є підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини із забезпечення безоплатним вугіллям на побутові потреби та застосовується тільки у частині, що не суперечить чинному законодавству України.
Отже, судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що неправомірними діями відповідача позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у душевних стражданнях з приводу відмови у наданні безоплатно вугілля на побутові потреби і він був позбавлений можливості опалення житлового будинку у осінній та зимовий періоди, що призвело до змін в його повсякденному житті, а тому йому заподіяно моральну шкоду, і відповідач повинен її відшкодувати.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції було враховано роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, та взято до уваги конкретні обставини по справі, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн., який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та з урахуванням інших, встановлених судом обставин. 

Доводи відповідача про те, що позивач фактично не проживає за адресою реєстрації, не приймаються колегією суддів, з огляду на висновки наведені в мотивувальній частині постанови.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, оскільки визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в повній мірі відповідає критеріям виваженості і справедливості з урахуванням встановлених фактичних обставин справи.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та стосуються переоцінки доказів і зводяться до незгоди з судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - Гордєєвої Олени Вячеславівни - залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 18.03.2026 року

Головуючий суддя      О.В.Агєєв