ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року	Львів	Справа № 500/1984/25 пров. № А/857/3908/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С.М.	
суддів -	Кухтея Р.В.	
 	Носа С.П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі № 500/1984/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
місце ухвалення судового рішення 	м. Тернопіль	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Подлісна І.М.	
дата складання повного тексту рішення	09.12.2025	
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У квітні 2025 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 1), Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач 2), Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач 3) у якій позивач просив суд:
- визнати протиправними дії відповідача 2 щодо відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що оформлено повідомленням № 5119 від 24.02.2025 року;
- зобов`язати відповідача 2 оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 1 про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період в частині призову та направлення позивача для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період;
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 3 (по стройовій частині) про зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення;
- зобов`язати відповідача 3 виключити позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ;
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі № 500/1984/25 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що оформлено повідомленням №5119 від 24.02.2025 року.
Визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 24.02.2025 № 55 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації з 24.02.2025 та направлення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 .
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачений судовий збір в сумі 1211 грн 20 копійок.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове, яким позов задовольнити.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не вирішив позовних вимог про зобов`язання відповідача 1 оформити відстрочку від призову на військову службу. Крім того, суд вирішив питання про протиправність наказу відповідача 1 про мобілізацію позивача, однак, на думку позивача, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про звільнення з військової служби. Позивач наголошує, що процедура звільнення з військової служби стосується випадків коли військовослужбовець призваний на військову службу на законних підставах. Окрім того, підстави для відстрочки від призову під час мобілізації, які передбачені частинами 1 та 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не тотожні між собою.
Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги Військова частина НОМЕР_1 та позивач в особі його представника повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Про дату, час та місце розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлений засобами поштового зв`язку, про що матеріали справи містять відповідні докази.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав законні підстави для отримання відстрочки на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», однак відповідач протиправно відмовив у її наданні. Ця обставина зумовлює незаконність призову позивача на військову службу. Що стосується звільнення позивача з військової служби, то для цього у позивача немає правових підстав, позаяк звільнення повинно здійснюватися в порядку передбаченому Законом № 2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на момент звернення в суд із цією позовною заявою, призваний до лав Збройних Сил України та проходить військову службу.
ОСОБА_1 звернувся до Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про оформлення відстрочки на підставі п.13 ч.І ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» із відповідним пакетом документів у зв`язку із наявністю матері - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з числа осіб з інвалідністю II групи.
Однак, повідомленням №5119 від 24.02.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки, з причини того, що начебто наявний інший не військовозобов`язаний член сім`ї (сестра Позивача - ОСОБА_3 ).
Того ж дня відповідач 1 прийняв наказ від 24.02.2025 № 55 про призов позивача, згідно з яким позивач призваний на військову службу із 24 лютого 2025 року та направлений у військову частину НОМЕР_1 .
Не погодившись із цими рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Також, представник позивача у своєму позові зазначив, що будь-яких змін у сімейних відносинах, що виключали б підстави для надання відстрочки для ОСОБА_1 не відбувалось. Більше того, серед наданого переліку документів, була наявна заява мати Позивача - ОСОБА_2 , якою остання обирає саме сина (Позивача - ОСОБА_1 ) з числа військовозобов`язаних для постійного догляду за собою.
Крім того судом встановлено, що ОСОБА_3 являється особою з числа військовозобов`язаних, що підтверджується згідно витягу з Резерв+ від 12.07.2024 року та військового квитка серії НОМЕР_2 .

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Сторони не заперечують тієї обставини, що позивач на час його мобілізації був військовозобов`язаним, а тому ця обставина не доказується.
Позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, тобто в частині позовних вимог про: зобов`язання відповідача 2 оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; визнання протиправним та скасування наказу відповідача 3 зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язання відповідача 3 виключити позивача з особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Законом від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» внесено зміни у Закон № 3543-ХІІ та за наведеними позивачем підставами відстрочки викладено п.13 ч.1 ст.23 Закону № 3543-ХІІ у такій редакції: «Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю».
Постановою Кабінету Міністрів від 16 травня 2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, яким зокрема, визначено процедуру надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення.
На підставі п.п. 56, 57 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) ТЦК (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Відповідно до п.58, 60 Порядку № 560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
З матеріалів справи убачається, що повідомленням №5119 від 24.02.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки, з причини того, що начебто наявний інший не військовозобов`язаний член сім`ї (сестра Позивача - ОСОБА_3 ).
Згідно із витягом з наказу т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 24.02.2025 № 55, солдат ОСОБА_1 призваний на військову службу з 24.02.2025 та направлений у військову частину НОМЕР_1 .
Таким чином, з дня відправлення позивача до в/ч НОМЕР_1 позивач вважається таким, що проходить військову службу та набув правового статусу «військовослужбовець».
Згідно із частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XIІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XIІ визначено види військової служби:
базова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (далі – Положення № 1153/2008), визначається порядок проходження громадянами України (далі – громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
За змістом пункту 5 Положення № 1153/2008 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі – військовослужбовці). 
Відповідно до пункту 6 Положення № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону № 2232-ХІІ початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України.
Згідно з абзацом 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною 3, пунктом 2 частини 4, пунктом 3 частини 5 та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону № 2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, серед яких: під час дії воєнного стану: 
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; 
б) за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); 
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі; 
г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); 
д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); 
е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу); 
з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що Законом № 2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, не передбачено звільнення з військової служби для військовослужбовця у зв`язку із скасуванням наказу про його призов, або шляхом оформлення військовослужбовцю відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Як наслідок скасування наказу про призов або визнання судом факту наявності підстав для надання відстрочки вже після мобілізації не є прямою підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби. Після того, як військовослужбовець був призваний та зарахований до списків частини, відстрочка від призову (п. 13 ч. 1 ст. 23) не поширюється на нього, оскільки вона стосується саме процесу призову. Отож визнане судом право на відстрочку після призову не припиняє військову службу.
При цьому, судом апеляційної інстанції ураховано, що звертаючись з апеляційною скаргою позивач не надав доказів того, що звертався до в/ч НОМЕР_1 із рапортом про звільнення, із зазначенням підстав звільнення, передбачених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, що є перешкодою для задоволення вимог апеляційної скарги позивача.
Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені судом обставини, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача в обумовленій частині.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині та вважає, що судом першої інстанції у цій частині правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі № 500/1984/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос