Справа № 711/110/25
н\п 2/490/1929/2025

Центральний районний суд м. Миколаєва

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року    м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.
В позовній заяві позивач в обгрунтування вимог зазначив, що з 28.04.2022 року по 13.04.2024 року перебував в шлюбі з відповідачкою. Згідно договору купівлі – продажу від 17.01.2023 №7141/2023/3608608 транспортного засобу, під час перебування у шлюбі за спільні кошти позивачем та відповідачем було придбано транспортний засіб: марка INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 вартістю 460560 (чотириста шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.
Вказаний транспортний засіб за взаємною згодою було зареєстровано за відповідачкою. Щодо поділу майна сторонами в день розлучення було укладено усну домовленість про те, що транспортний засіб залишається у власності відповідачки, а остання натомість сплачує позивачу 50% вартості автомобіля, що дорівнює 230280,00 грн.
Станом на день подання позовної заяви відповідачка так і не повернула позивачеві частину вартості набутого у шлюбі майна.
При цьому, відповідачка 10.08.2024 року без згоди позивача продала вказаний транспортний засіб іншій особі - ОСОБА_4 , яка перереєструвала вказаний траспортний засіб на новий номерний знак.
З урахуванням наведеного позивач просить суд визнати транспортний засіб INFINITI, G25 (2010 року випуску, колір - сірий, тип - загальний легковий седан, об`єм двигуна - 2496 см. куб., VIN-номер: НОМЕР_1 ) об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідачки; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з відповідачки на користь позивача гроову компенсацію вартості 1/2 частини майнових прав на транспортний засіб INFINITI, G25 (2010 року випуску, колір - сірий, тип - загальний легковий седан, об`єм двигуна - 2496 см. куб., VIN-номер: НОМЕР_1 ), в розмірі 230280,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідачки сплачений судовий збір в розмірі 2302,80 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2025 року справу було передано на розгляд за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
17.02.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді.
Ухвалою судді від 18.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання.
13.03.2025 року представницею відповідачки надано до суду відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачка позов не визнає повністю.
В обгрунтування своїх заперечень проти позову представниця відповідачки зазначила, що сторони з 28 квітня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13 квітня 2024 року, про що складено відповідний актовий запис № 94.
28.09.2024 ОСОБА_3 вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на " ОСОБА_5 ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_3 .
Згідно договору купівлі – продажу від 17.01.2023 № 7141/2023/3608608 транспортного засобу, який долучено Позивачем до позовної заяви, під час перебування у шлюбі Позивачем та Відповідачем 17 січня 2023 року придбано транспортний засіб: марка INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 вартістю 460 560 (чотириста шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.
В подальшому транспортний засіб було продано за значно меншу суму ніж його було придбано, адже за період користування даним транспортом у шлюбі авто не проходило ніяких технічних обслуговувань з підвісної частини та інших вагомих деталей двигуна та коробки передач, що є ключевими показниками для характеристики транспортного засобу. Крім того, зазначене авто мало пошкоджений кузов, що також стало показником при визначенні вартості авто при продажу (фото пошкодженого кузову транспортного засобу долучаються). 
Згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4472 від 01 серпня 2024 транспортний засіб: марка INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_4 було продано Відповідачем ОСОБА_4 за 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Представниця відповідачки наполягає, що з урахуванням правового висновку, який зробив Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №201/14044/16-ц, позивач має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля від тієї суми, за яку він був проданий.
Також представниця відповідачки зазначила, що між сторонами існувала усна домовленість щодо поділу спірного транспортного засобу, про що Позивачем не було зазначено в позовній заяві. Відповідачкою було передано позивачу в рахунок транспортного засобу марки INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_4 суму у розмірі 3500 доларів США, за умови, що зазначений транспортний засіб залишається в користуванні відповідачки. Крім того, колишнє подружжя домовилося, що в подальшому продажем транспортного засобу буде займатися ОСОБА_6 . Однак, дізнавшись про факт продажу спірного транспортного засобу позивач 18.09.2024 подзвонив відповідачці з погрозами та почав вимагати грошові кошти, на що відповідачка нагадала про їх усні домовленості та про той факт, що йому були вже передані грошові кошти у розмірі 3500 доларів США в рахунок зазначеного транспортного засобу. Своїми діями позивач чинив психологічний тиск на відповідачку, що могло негативно вплинути на вагітність останньої.
З урахуванням наведеного представниця відповідачки зазначила, що позивачу було відомо, що відповідачка планувала продавати спірний транспортний засіб, на що було надано позивачем усну згоду; позивач вже отримав компенсацію за транспортний засіб, адже дійшли усної домовленості з відповідачкою, а за таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На думку представниці відповідачки, в будь-якому випадку розмір компенсації за належну частку у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя має визначатися із суми за яку це майно було продано, тобто із суми яка зазначена у Договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 01.08.2024 № 4472, а не із вартості, яка зазначена у договорі при купівлі спірного транспортного засобу у 2023 році, адже за рік використання транспортного засобу, останнє зазнало значних ушкоджень та не проходило належного технічного обслуговування.
Враховуючи наведене вище, представниця відповідачки просить суд в позові відмовити повністю.
17.03.2025 року позивач надав суду відповідь на відзив в якому зазначив, що категорично не погоджується з аргументами Відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву. Позивач зазначає, що твердження Відповідача у відзиві на позовну заяву, що між Позивачем та Відповідачем існувала усна домовленість щодо поділу спірного транспортного засобу та Позивач надав свою згоду на продаж спірного транспортного засобу і отримав кошти у розмірі 3500,00 доларів США, як компенсацію за частку спільного майна – не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Позивач наполягає, що своєї згоди на продаж 01.08.2024 спірного автомобіля не надавав і коштів від його реалізації та/або раніше у вигляді компенсації за свою частку – не отримував. Усні твердження Відповідача не можна сприймати як докази підтвердження вчинення правочину, оскільки такого взагалі не було.
Позивач стверджує, що Відповідач після продажу спільного транспортного засобу (про який позивач дізнався лише 18.09.2024, при тому що продаж відбувся 01.08.2024) зателефонувала позивачу та попросила надіслати їй комплект зимової гуми до спільного автомобіля, не повідомивши про здійснений продаж. Тобто, Відповідач, на переконання позивача, окремо продала ще і зимову гуму до спірного транспортного засобу, за що отримала додатковий прибуток. Вказані више обставини та надані сторонами докази свідчать про те, що спірний автомобіль було відчужено Відповідачем без згоди Позивача. Відповідач не надав жодних доказів, що кошти від продажу транспортного засобу використані в інтересах сім`ї,
Твердження Відповідача, що «в будь-якому випадку розмір компенсації за належну частку у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя має визначатися із суми за яку це майно було продано, тобто із суми яка зазначена у Договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 01.08.2024 № 4472, а не із вартості, яка зазначена у договорі при купівлі спірного транспортного засобу у 2023 році, адже за рік використання транспортного засобу, останнє зазнало значних ушкоджень та не проходило належного технічного обслуговування» – не співвідносяться з положеннями чинного законодавства та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду.
Позивач вважає, що з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи
Відповідачем не надано підтверджуючих документів щодо негативного технічного стану автомобіля INFINITI G25 (рік випуску - 2010, колір - сірий, тип - загальний легковий седан, об`єм двигуна - 2496 см. куб., VIN номер: НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_4 ). При цьому, у наданому ж самим Відповідачем Договорі купівлі-продажу транспортного засобу 4472 від 01.08.2024 у пункті 1.3. зазначено, що у покупця немає претензій щодо технічного стану та якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу, що додатково підтверджує придатність до повноцінного використання автомобіля за призначенням
Позивач не погоджується з доводами Відповідача про те, що слід брати до уваги вартість спірного транспортного засобу, зазначену в Договорі купівлі-продажу транспортного засобу 4472 від 01.08.2024, яка становить 35000,00 грн., оскільки, як зазначається у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19, у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, слід визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18), від 04 жовтня 2023 року у справі №345/2224/20 (провадження № 61-5915св22).
24.03.2025 року відповідачка надала до суду заперечення (на відповідь на відзив) в яких вказала, що за час користування спірним транспортним засобом колишнє подружжя не здійснювало належного технічного обслуговування останнього. Крім того, перед продажем спірного транспортного засобу марка INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_5 , Відповідачем 29.07.2024 було здійснено технічний огляд транспортного засобу в автосервісі «MOTOR WELT», а саме: діагностика ходової та огляд течій, ендоскопія ДВС, перевірка рівню та стану олії АКПП. 
Так, згідно акту виконаних робіт № с000045124 від 29.07.2024 при огляді спірного транспортного засобу було виявлено наступні несправності: стукіт у рульовій рейці, протікання переднього правого амортизатора, тріщини сайлентблоків передніх верхніх важелів, люфт шарових опор передніх нижніх важелів, гул переднього правого підшипника, люфт шарових опор задніх верхніх важелів, знос втулок переднього стабілізатора. Крім того слід зазначити, що спірне авто було в ДТП та мало істотні пошкодження, що підтверджується фото. Тобто, для приведення транспортного засобу у належний технічний стан необхідно було витратити на ремонт більше 260000 гривень. 
За таких обставин, на час відчуження транспортного засобу: марка INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_4 ціна відповідала реальному технічному стану автомобіля. 
Твердження Позивача що у п. 1.3 Договору купівлі-продажу транспортного засобу №4472 від 01 серпня 2024 зазначено, що у покупця немає претензій щодо технічного стану та якісних характеристик відчуженого засобу не є безумовним підтвердженням придатності до повноцінного використання автомобіля за призначенням. 
Що стосується, доданих до відповіді на відзив скріншотів того, що Відповідач виставляла на продаж транспортний засіб за 6500 доларів, що еквівалентно близько 273708,50 грн, не доводить той факт, що він дійсно був проданий за вказану ціну, адже як вбачається, після огляду 29.07.2024 технічний стан спірного транспортного засобу мав багато несправностей. 
Так, Верховний Суд у постанові від 23.01.2019 у справі №487/4377/17 дійшов наступного висновку: «Ураховуючи те, що сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного автомобіля, суди вірно встановили, що договір купівлі-продажу підтверджує реалізацію транспортного засобу, є оформленням договірних відносин купівлі продажу транспортного засобу та засвідчує дійсну вартість відчужуваного автомобіл я, а тому позивач має право на грошову компенсацію автомобіля від тієї суми, за яку він був проданий. вартості 1/2 частини На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що оскільки за позивачем визнано право власності на 1/2 автомобіля «Ford Focus», який було відчужено відповідачем за 227806,31, тому на її користь підлягає стягненню половина вартості автомобіля, визначеної у договорі купівлі-продажу транспортного засобу”. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові ВС від 18.04.2018 у справі №201/4044/16-ц, від 26.03.2021 у справі №414/277/17. Враховуючи вищезазначене відповідачка вважає правомірним, визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, керуватися вартістю зазначеної у Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 472 від 01 серпня 2024.
31.03.2025 року позивач надав до суду додаткові поясненя в яких зазначив про сумніви в достовірності поданого Акту виконаних робіт № c000045124 від 29.07.2024 (далі – Акт виконаних робіт) та його оригінальності. 
Акт виконаних робіт: 1) не містить обов`язкових реквізитів виконавця робіт, що унеможливлює його ідентифікацію як суб`єкта господарювання (відсутня офіційна назва відповідно до державної реєстрації, код ЄДРПОУ та ін.); 2) не містить повних ідентифікаційних даних замовника (прізвище, ім`я, по-батькові та ін.), лише ім`я; 3) не містить підпису замовника в прийнятті виконаних робіт, що викликає сумніви у згоді проведення таких робіт; 4) відсутнє підтвердження оплати замовника за виконані роботи; 5) Акт виконаних робіт складений не державною мовою, що взагалі суперечить нормам чинного законодавства; 6) в Акті виконаних робіт зазначено пробіг 180000 км, при тому, що Відповідачем при публікації оголошення на продаж від 04.06.2025 зазначено пробіг 160000 км. 
Тобто, можна зробити висновок, що автомобіль за 1,5 місяці проїхав 20000 км, що викликає обгрунтовані сумніви, оскільки таке не можливо. Надані 3 фотографії спірного транспортного засобу із механічними зовнішніми пошкодженнями також не підтверджують того факту, що автомобіль у момент продажу був саме таким, а не відновленим. Фото не містять часового маркування (відсутня дата та час, коли вони зроблені). При цьому, Відповідачем дорожньо транспортна пригода також не оформлялася, що могло б підтвердити ймовірну дату пошкоджень. При ринковій вартості аналогічного транспортного засобу близько 450000,00 грн, навіть зазначена Відповідачем у запереченні на відповідь на відзив сума для відновлювального ремонту в 260000,00 грн не підтверджує заявленої Відповідачем вартості спірного транспортного засобу, за яку вона ніби то в дійсності продала. Оскільки, навіть при таких значеннях не може вартість автомобіля INFINITI G25 (рік випуску - 2010, колір - сірий, тип - загальний легковий седан, об`єм двигуна - 2496 см. куб., VIN-номер: НОМЕР_1 ; пробіг – 160000 км; коробка передач автомат; тип палива – бензин) становити 35000,00 грн. (450000 – 260000 = 190000 грн, а не 35000). 
Таким чином, надані до суду докази разом із запереченням на відповідь на відзив на обґрунтоване переконання Позивача, не можуть бути прийнятими як належні та допустимі.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 04.04.2025 року було частково задоволено клопотання позивача та призначено в даній справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження в справі зупинено до отримання висновку експерта.
27 жовтня 2025 року до Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов висновок експерта №1845-34-25 від 16.10.2025 року та матеріали цивільної справи №711/110/25.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 жовтня 2025 року поновлено провадження у справі.
10.11.2025 року позивачем до суду надано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначив, що відповідно до Висновку експерта №1845-34-25 від 16.10.2025, ринкова вартість автомобіля INFINITI G25 (VIN-номер: НОМЕР_1 ), з врахуванням факторів викладених в дослідницькій частині, станом на 18.03.2025 складає 333492,62 грн. Вказана експертом ринкова вартість автомобіля відрізняється в меншу сторону від вартості, за яку був придбаний цей транспортний засіб згідно Договору купівлі продажу №7141/2023/3608608. 
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог у відповідності до ринкової вартості автомобіля, зазначеної в експертному висновку та зменшує розмір позовної вимоги щодо стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини майнових прав на автомобіль та просить вважати її наступною: У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_6 ; запис у демографічному реєстрі: 19990922 07864) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини майнових прав на транспортний засіб INFINITI G25 (рік випуску - 2010, колір - сірий, тип - загальний легковий седан, об`єм двигуна 2496 см. куб., VIN-номер: НОМЕР_1 ), в розмірі 166 746,31 (сто шістдесят шість тисяч сімсот сорок шість грн., 31 коп.) грн.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 20.01.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, 19.02.2026 року надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримує, відповідачка просить в позові відмовити в повному обсязі.
Частиною третьою статті 211 ЦПК України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Частиною другою статті 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи наведене вище, розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідив та перевіривши всі докази в їх сукупності, проаналізував аргументи сторін на які вони посилаються як на підстави своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що як вбачається з свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_8 від 28.04.2022, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 28 квітня 2022 року зареєстрували шлюб, про що 28 квітня 2022 року складено відповідний актовий запис №790. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини та чоловіка " ОСОБА_8 ".
Згідно договору купівлі – продажу від 17.01.2023 №7141/2023/3608608 транспортного засобу (далі - Договір від 17.01.2023), ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_3 купила транспортний засіб: марка INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . 
Згідно пункту 3.1. Договору від 17.01.2023, за домовленістю Сторін ціна Транспортного засобу складає 460560 (чотириста шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.
Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу від 13.04.2024 серія НОМЕР_9 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, про що 13 квітня 2024 року складено відповідний актовий запис №94. Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоєні прізвища йому та їй " ОСОБА_8 ".
31.07.2024 року між ТОВ "МОТОРСТРЕЙДКОМПАНІ" та ОСОБА_3 укладено договір комісії №4472 згідно п. 1.1 якого комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити правочини щодо продажу транспортного засобу INFINITI G25, 2010 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію СТР НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_4 , за ціною не нижче узгодженої сторонами, а саме: 35000 (тридцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Згідно договору купівлі – продажу транспортного засобу №4472 від 01.08.2024 (далі - Договір від 01.08.2024), ТОВ "МОТОРСТРЕЙДКОМПАНІ" продало, а ОСОБА_4 купила транспортний засіб: марка INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_11 , номерний знак НОМЕР_4 . 
Згідно пункту 3.1. Договору від 01.08.2024, за домовленістю Сторін ціна Транспортного засобу складає 35000 (тридцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Як вбачається з свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 від 28.09.2024, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 28 вересня 2024 року зареєстрували шлюб, про що 28 вересня 2022 року складено відповідний актовий запис №534. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " ОСОБА_5 ".
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із закономне можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.(постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №642/8107/14-цпровадження № 14-108звц21).
Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії,згідно зяким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20, від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц ). 
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).
Відомості про наявність у сторін інших спорів щодо поділу набутого у шлюбі спільного сумісного майна відсутні. Тому суд вважає можливим ефективний захист прав позивача у межах цієї справи.
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст. 71 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина перша та друга статті 60 СК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зістаттею 60 СК України, майно, набутеподружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Судувід 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 провадження № 61-12736св22, від 16 січня 2023 року у справі №754/3132/16-ц провадження № 61-5956св22).
Встановлено судом та не заперечується сторонами, що за час перебування у шлюбі Згідно договору купівлі – продажу транспортного засобу від 17.01.2023 №7141/2023/3608608 сторони набули у власність транспортний засіб: марка INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , ціна якого складала 460560 (чотириста шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., та який було зареєстровано за відповідачкою.
Ураховуючи те, що спірний автомобіль, який був зареєстрований на ім`я відповідачки, набутий за договором купівлі-продажу за час шлюбу між сторонами, а відповідачка не надала належних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль набутий за кошти, які належали їй особисто, то даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (автомобіль) не спростована.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу),співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсаціїзамість його часткиу праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаєтьсялише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачемвартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).
Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. (Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Судувід 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №345/2224/20 (провадження № 61-5915св22).
Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідачки грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідачки попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.
Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.
Позивач просив суд провести поділ спільного майна подружжя саме шляхом присудження йому грошової компенсації за належну частку у спільному майні подружжя.
Таким чином, судом встановлено, що спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зазначене майно підлягає поділу з урахуванням положень статті 70 СК України та статті 364 ЦК України.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, друга, четверта статті 65 СК України).
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 рокуусправі №127/21002/21 (провадження № 61-5340св23), від 24 травня 2023 року у справі №278/2482/21 (провадження № 61-12736св22).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), постанові Верховного Суду України від 24 травня 2023 року справа № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.
Як вбачається з договору комісії №4472 від 31.07.2024, ТОВ «МОТОРСТРЕЙДКОМПАНІ» зобов`язується за дорученням Відповідача за комісійну плату вчинити за рахунок Відповідача від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу INFINITI G25 (рік випуску - 2010, колір - сірий, тип - загальний легковий седан, об`єм двигуна - 2496 см. куб., VIN-номер: НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_4 ), за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме 35000 грн.
З копії договору купівлі продажу транспортного засобу 4472 від 01.08.2024, вбачається, що ТОВ «МОТОРСТРЕЙДКОМПАНІ» на підставі договору комісії №4472 від 31.07.2024, укладеного з власником транспортного засобу, здійснено продаж автомобіля INFINITI G25 (рік випуску - 2010, колір - сірий, тип - загальний легковий седан, об`єм двигуна - 2496 см. куб., VIN-номер: НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 за ціною 35000 грн.
Позивач в відповіді на відзив зазначив, що своєї згоди на продаж спірного автомобіля не надавав і коштів від його реалізації не отримував. 
Таким чином, доводи відповідачки про те, що вона отимала згоду позивача на продаж спірного автомобіля та що позивач отрима з продажу даного транспортного засобу грошові кошти, суд не бере до уваги, так як доказів на їх підтвердження відповідачка не надала.
Вказані вище обставини свідчать про те, що спірний автомобіль було відчужено відповідачкою без згоди позивача. 
Таким чином, судом встановлено, що сторони придбали спірний автомобіль під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак відповідачка розпорядилася ним на власний розсуд без згоди позивача та не довела належними доказами використання отриманих від продажу коштів в інтересах сім`ї, тому суд дійшов висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 рокуусправі №127/21002/21 (провадження № 61-5340св23), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22), від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22).
При цьому, суд не погоджується з доводами відповідачки про те, що слід брати до уваги вартість спірного транспортного засобу, зазначену в договорі купівлі продажу транспортного засобу №4472 від 01.08.2024, яка становить 35000,00 грн, оскільки в договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому суд не може взяти його до уваги, так як під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість.
Згідно висновку експерта №1845-34-25 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 16.10.2025 року: ринкова вартість автомобіля INFINITI-G25, VIN-номер: НОМЕР_1 , станом на 18.03.2025 року складає – 333492,62 грн (триста тридцять три тисячі чотириста дев`яносто дві грн 62 коп).
З урахуванням наведеного, а також того, що позивач виконав свій процесуальний обов`язок доказування - надав суду докази, що підтверджують ринкову вартість автомобіля, суд вважає, що саме ринкова вартість автомобіля, вказана у висновку експерта, підлягає врахуванню під час визначення належного розміру компенсації за належну частку у спільному майні подружжя.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18 (провадження № 61-8383св19), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22).
Враховуючи наведене вище, суд погоджується з визначеною оцінкою автомобіля, що становить 333492,62 гривень, а також враховує клопотання позивача про зменшення позовних вимог. Відповідно, розмір компенсації вартості 1/2 його частини становить 166746,31 грн та в цій частині позов підлягає задоволенню.
При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року №523/14489/15-ц, від 10 квітня 2024 року у справі №760/20948/16-ц (провадження №14-70цс22), постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №726/1388/16 (провадження №61-10684св21).
При цьому вказівка у резолютивній частині рішення на те, що спірний об`єкт визнається судом об`єктом спільної сумісної власності, а потім право спільної сумісної власності сторін на цей об`єкт припиняється, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки остаточним правовим результатом вирішення спору щодо поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності, відчуженого відповідачкою без згоди позивача, є стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на це майно.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля спільною сумісною власністю так як це не є самостійними вимогами та способом захисту, який потребує вирішення та вказівки у резолютивній частині судового рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача - підлягають стягненню, пропорційно задоволених вимог судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1151,40 грн та витрат на проведення судової експертизи, сплачені позивачем згідно Акту №1845-34-25 від 16.10.2025 року, у розмірі 5088, 96 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_12 ) до ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) про поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини вартості транспортного засобу INFINITI G25 (рік випуску - 2010, колір - сірий, тип - загальний легковий седан, об`єм двигуна 2496 см. куб., VIN-номер: НОМЕР_1 ), в розмірі 166746,31 грн (сто шістдесят шість тисяч сімсот сорок шість гривень 31 коп).
В іншій частині позову, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати (пропорційно задоволених вимог) в сумі 6240,36 грн, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1151,40 грн та витрат на проведення судової експертизи у розмірі 5088, 96 грн.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.В. Саламатін