ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3957/19  Номер провадження 22-ц/814/1043/26	Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О., 
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2025 року (повний текст ухвали складено 24 жовтня 2025 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором -
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви
30 липня 2025 року до Київського районного суду м. Полтави надійшла заява від представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2019 року, в якому заявник прохав суд: поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2019 року у справі № 552/3957/19, визнавши поважними причини пропуску строку (відсутність проінформованості про відкрите судове провадження та невручення судових повісток); скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2019 року, а справу призначити до судового розгляду.
У заяві зазначено, що у липні 2025 року ОСОБА_3 дізналася про арешт власних рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», який накладений у порядку примусового виконання заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2019 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 9951/478145 від 01 липня 2008 року у розмірі 46232,49 долари США (еквівалентно 1210876,21 грн); стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» витрати по справі у розмірі 9068,07 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» витрати по справі у розмірі 9068,07 грн. Зі змісту заочного рішення вбачається, що суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про день та час судового розгляду. 
Дійсно, ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 та під час шлюбу виступила майновим поручителем за кредитним договором № 9951/478145 від 01 липня 2008 року. 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 травня 2014 року у справі № 552/2241/14-ц шлюб між ними розірвано. 
З матеріалів справи вбачається, що місцем проживання ОСОБА_3 зазначено: АДРЕСА_1 . Однак цей будинок фізично не існує, оскільки він був знесений при розбудові кварталу «ТОВ Сучасний дім» приблизно у 2006 році, хоча станом на 2008 рік ОСОБА_3 залишалася там зареєстрованою. З 24 липня 2009 року офіційним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є: АДРЕСА_2 . Таким чином, ОСОБА_3 не була належним чином повідомлена як про існування судового провадження, так і про день та час розгляду справи судом. 
Повний текст судового рішення, що направлявся судом, ОСОБА_3 отриманий не був, однак днем його отримання необхідно вважати день ознайомлення адвоката Галушко А.О. з матеріалами справи, тобто 22 липня 2025 року. Дана заява про перегляд заочного рішення подається в межах 20-денного строку з дня ознайомлення адвоката з матеріалами справи.
З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 9951/478145, укладено між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_3 договір поруки № 9951/478145. 
АТ «Креді Агріколь Банк», звертаючись до Київського районного суду м. Полтави у 2019 році з даним позовом, всупереч вимогам статей 2, 3 ЦК України, діяв недобросовісно та не повідомив суду обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. АТ «Креді Агріколь Банк» не повідомлено суду, що у 2015 році ПАТ «Креді Агріколь Банк» вже звертався до Київського районного суду м. Полтави із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по даному кредитному договору № 9951/478145 (справа № 552/6403/15). В межах даної справи ПАТ «Креді Агріколь Банк» було надано докази про те, що банк 03 серпня 2015 року пред`являв як позичальнику - ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 , як поручителю, вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Такими діями ПАТ «Креді Агріколь Банк» змінив строк виконання основного зобов`язання. А тому, враховуючи діюче на той час законодавство, після спливу шестимісячного строку з дня пред`явлення вимоги про дострокове повернення боргу (03 серпня 2015 року), договір поруки з березня 2016 року припинив свою дію. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_3 , як з поручителя за кредитним договором № 9951/478145, заборгованості у даній справі.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 9951/478145 від 01 липня 2008 року у розмірі 46232,49 долари США (еквівалентно 1210876,21 грн).
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» витрати по справі у розмірі 9068,07 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» витрати по справі у розмірі 9068,07 грн. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку на подання до суду заяви про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі № 552/3957/19 за позовом АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі № 552/3957/19 за позовом АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.
Ухвала місцевого суду мотивована тим, що заявник із суб`єктивних причин самоусунулась від отримання судової кореспонденції, а також не надала суду поважних причин зволікання із зверненням до суду з даною заявою починаючи з 2019 року.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2025 року не погодилася ОСОБА_3 та оскаржила її в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохала суд оскаржуване судове рішення скасувати, поновити ОСОБА_3 процесуальний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2019 року у справі № 552/3957/19 та справу повернути до місцевого суду для розгляду заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2019 року у цивільній справі № 552/3957/19 по суті.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи поданої апеляційної скарги
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення місцевого суду постановлено з порушенням норм процесуального права, а висновки суду про відсутність поважних причин для поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення є помилковими та суперечать наявним в матеріалах справи доказам.
Заявником зауважено, що вона взагалі не була проінформована про наявність судового провадження ані під час розгляду справи місцевим судом, ані під час виконання судового рішення до липня 2025 року до поки виконавцем не були арештовані її банківські рахунки.
На думку заявника, поважними причинами пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення є: неінформування ОСОБА_1 про існування даного судового провадження в суді; ненадіслання та невручення їй позовної заяви банку разом з додатками та судових повісток за офіційно зареєстрованою адресою проживання: АДРЕСА_2 , чи за адресою фактичного місця проживання, зазначеною у договорі поруки (на що місцевий суд не звернув уваги): АДРЕСА_3 ; надіслання судових повісток на прізвище ОСОБА_4 , яка юридично з 2014 року не існує в зв`язку зі зміною прізвища на « ОСОБА_5 ».
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Креді Агріколь Банк» прохав суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 , а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.
Оскільки судом першої інстанції направлялись судові повістки за останнім відомим місцем реєстрації та проживання відповідача, до того ж повідомлення про виклик в судове засідання розміщувались на офіційному веб-порталі Київського районного суду м. Полтави в рубриці «Оголошення про виклики в судові засідання», то відповідач ОСОБА_6 вважається такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому підстави для задоволення поданої нею заяви відсутні.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Галушко А.О. надійшла заява, в якій остання прохала суд розгляд справи здійснювати за відсутності заявника та її представника; апеляційну скаргу підтримала та прохала задовольнити.
Від представника АТ «Креді Агріколь Банк» - Тіхомірова О.Б. до суду апеляційної інстанції надійшла заява, в якій останній прохав суд розгляд справи здійснювати за його відсутності, а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2025 року відмовити, залишивши оскаржувану ухвалу місцевого суду без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
У липні 2019 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому прохало суд: стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 9951/478145 від 01 липня 2008 року у розмірі 46232,49 долари США (еквівалентно 1210876,21 грн); судові витрати стягнути з відповідачів (т.1, а.с. 02-03).
Адреса реєстрації відповідача ОСОБА_4 у позовній заяві вказана: АДРЕСА_1 .
На виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України суд першої інстанції 15 липня 2019 року направив запит до Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_4 (т.1, а.с. 41).
Згідно з одержаною відповіддю, яка надійшла до суду 22 липня 2019 року, відсутні відомості щодо реєстрації ОСОБА_4 (т.1, а.с. 44).
Останньою відомою адресою реєстрації ОСОБА_4 , згідно з копією паспорта, що містилася у матеріалах справи на час розгляду справи по суті місцевим судом, є: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 25-26).
У договорі поруки № 9951/478145 від 01 липня 2008 року, укладеного між АТ «Індустріально-Експортний Банк» з однієї сторони та ОСОБА_4 (поручитель) з другої сторони, зазначено адресу останньої: адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактична: АДРЕСА_3 . Відповідно до пункту 2.5. цього договору поручитель зобов`язується протягом п`яти робочих днів повідомляти банк про зміну фактичного місця проживання або місця прописки (реєстрації), зміну номерів контактних телефонів, прізвища та/або імені, а також інших обставин, що можуть вплинути на виконання його зобов`язань за цим договором з наданням відповідних документів, що їх підтверджують (т.1, а.с. 18-19).
Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 9951/478145 від 01 липня 2008 року у розмірі 46232,49 долари США (еквівалентно 1210876,21 грн).
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» витрати по справі у розмірі 9068,07 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» витрати по справі у розмірі 9068,07 грн. 
Копія заочного рішення була направлена ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , та повернулася до суду першої інстанції неврученою із зазначенням підстави «за закінченням встановленого строку зберігання» (т.1, а.с. 78-79).
Позиція суду апеляційної інстанції
ЦПК України встановлює для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (стаття 284 ЦПК України), а також загальний порядок - апеляційне оскарження (частина четверта статті 287 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).
Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.
Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.
Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.
Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).
Отже, правило частини другої статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.
За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.
Зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у їх нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.
Так, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.
Тлумачення змісту статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із нормою частини першої статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися у судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.
Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.
Очевидно, що передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (стаття 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення, які визначені у статті 286 ЦПК України та інших статтях.
Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.
Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень суду першої інстанції не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.
Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.
Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Отже, інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.
Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Наведені правові висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу сформульовані у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, у якій Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, викладених у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, зазначила, що:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції суду першої інстанції, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Так, частинами другою-третьою статті 284 ЦПК України передбачено, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Згідно з частиною шостою статті 272 ЦПК України (у редакції, що діяла на час ухвалення місцевим судом заочного рішення) днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України).
Процесуальне законодавство станом на час ухвалення заочного рішення передбачало два способи надсилання судового рішення: рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу. 
Надсилання судового рішення у той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи є у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4 і 5 частини шостої статті 272 ЦПК України. За відсутності таких відомостей судове рішення вважається неврученим (постанови Верховного Суду від 14 травня 2025 року у справі № 159/1942/22 та від 24 лютого 2026 року у справі № 596/459/23).
За змістом пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (у редакції, що діяла на час ухвалення місцевим судом заочного рішення) днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, повернення копії заочного рішення з вказівкою причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання» не є доказом вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи відповідно до статті 272 ЦПК України, тому за наявності таких відомостей судове рішення вважається неврученим (узгоджується із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 29 лютого 2024 року у справі № 629/6339/19).
У справі, яка переглядається, з матеріалів справи вбачається, що копія заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2019 року була направлена ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , та повернулася до суду першої інстанції неврученою із зазначенням підстави «за закінченням встановленого строку зберігання». Інших відомостей про направлення заочного рішення місцевим судом на адресу відповідачів матеріали справи не містять.
Аналізуючи матеріали справи вбачається, що представник ОСОБА_6 – адвокат Галушко А.О. ознайомилася із матеріалами даної справи та зняла фотокопії матеріалів, у тому числі й копії заочного рішення, лише 22 липня 2025 року (т.2, а.с. 210-211).
Заява про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2019 року була направлена представником відповідача до суду першої інстанції та отримана Київським районним судом м. Полтави 30 липня 2025 року (т.2, а.с. 212).
Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів отримання ОСОБА_6 копії заочного рішення у передбаченому процесуальним законодавством порядку, а також факт ознайомлення її представником з матеріалами справи та відзняття, зокрема, копії вказаного судового рішення лише 22 липня 2025 року з подальшим направленням 30 липня 2025 року заяви про перегляд заочного рішення до місцевого суду, колегія суддів вважає, що заява про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, з урахуванням положень частини третьої статті 284 ЦПК України, підлягала задоволенню, а тому суд першої інстанції в ухвалі від 21 жовтня 2025 року на вказане уваги не звернув та прийшов до висновку, що суперечить нормам процесуального права.
З огляду на вимоги поданої апеляційної скарги, слід зауважити, що процесуальне рішення про залишення заяви без розгляду внаслідок пропущення строку на її подання (якщо клопотання про поновлення такого строку не заявлене або в його задоволенні відмовлено) може бути оскаржене в апеляційному/касаційному порядку (пункт 16 частини першої статті 353 ЦПК України, пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України), що, з одного боку, забезпечить право заявника на визначений статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод доступ до правосуддя, частиною якого є право на оскарження, а з іншого боку - забезпечить дотримання принципу правової визначеності (згідно позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 04 липня 2024 року у справі № 761/7879/22).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини першої статті 374 ЦПК України).
Згідно пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведені мотиви, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу слід направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2025 року - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Щодо судових витрат
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд по даній справі не змінює судове рішення та не ухвалює нове, а направляє справу для продовження розгляду, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги. 

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2025 року – скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 березня 2026 року.
Головуючий         В.П. Пікуль 

Судді          Т.В. Одринська

О.О. Панченко