Справа № 473/3864/24

РІШЕННЯ
іменем України
(ДОДАТКОВЕ)

"06" березня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого – судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л., 
без повідомлення учасників справи, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про зобов?язання відновити кошти на кредитному рахунку та списання нарахованих відсотків, комісій, 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про зобов?язання відновити кошти на кредитному рахунку та списання нарахованих відсотків, комісій, у якому вказувала, що 21 травня 2018 року вона уклала з відповідачем Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №629428.
В межах договору банк відкрив на користь позивачки відновлювальну кредитну лінію з встановленням на рахунку позичальниці кредитного ліміту, який неодноразово змінював та остаточно встановив у розмірі 75 000 грн.
Проте 14 жовтня 2022 року о 12:09 год. та 12:10 год. з кредитного рахунку ОСОБА_1 з № НОМЕР_1 невідома особа здійснила перекази грошових коштів у розмірах 25 000 грн та 19 700 грн. Вказані перекази не були санкціоновані або узгоджені позивачкою та здійснені на рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Восток».
Транзакції з переказу кредитних коштів на рахунок невідомої особи на загальну суму 44 700 грн здійснено через UKR KYIV MOBILE BANKING 489191 30010001 та UKR KYIV MOBILE BANKING 489192 30010001. 
При цьому, за переказ грошових коштів банк стягнув з позивачки 457 грн комісії.
Крім цього, за користування кредитними коштами АТ «Державний ощадний банк України» нарахував ОСОБА_1 проценти у розмірі 7 096,48 грн та комісію у розмірі 22,09 грн.
Позивачка жодних дій зі зняття або переказу коштів не вчиняла та не уповноважувала на їх вчинення інших осіб, реквізити кредитної картки та іншої інформації для здійснення транзакцій третім особам не повідомляла, не підтверджувала жодних транзакцій, а тому 14 жовтня 2022 року через контакт-центр АТ «Державний ощадний банк України» повідомила оператора про незаконне зняття коштів та не вчинення нею операцій щодо перерахування грошових коштів.
У цей же день ОСОБА_1 звернулася до чергової частини Вознесенського РУП ГУНП із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За вказаним фактом 15 жовтня 2022 року Вознесенське РУП ГУНП внесло відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєструвало кримінальне провадження № 12022152190000841 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. ОСОБА_1 в межах вказаного кримінального провадження визнано потерпілою. 
Водночас, позивачка звернулася до АТ «Ощадбанк» із заявами щодо незаконного списання грошових коштів з її кредитного рахунку через шахрайські дії третіх осіб із вимогою про повернення кредитних коштів на її рахунок, припинення будь-яких нарахувань за кредитним рахунком, а також списання нарахованих відсотків та комісій.
Проте відповідач відмовив у списанні відсотків, комісій, та повернення кредитних коштів з тих мотивів, що позивачка несе повну відповідальність за несанкціоноване списання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами, а спірні перекази коштів могли бути здійснені у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 вимог Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, зокрема самою позивачкою або іншою особою з використанням її особистих даних та фінансового номеру, мобільного терміналу для авторизації і проведення операцій в інтернет-банкінгу «Ощад 24/7».
Відтак, відповідачем, як фінансовою установою, допущено порушення прав позивачки, як споживача фінансової послуги, яке полягало в протиправних діях щодо несанкціонованого списання коштів з кредитного рахунку позичальниці, безпідставному нарахуванні процентів та комісій за користування кредитом, а тому ОСОБА_1 просила зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» відновити залишок коштів на її кредитному рахунку № НОМЕР_1 до стану, у якому він був до здійснення несанкціонованих операцій щодо списання грошових коштів, списати нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 7 096.48 грн та комісії у загальному розмірі 479,09 грн. 
19 серпня 2024 року представниця відповідача ОСОБА_3 надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову.
Заперечення проти позову обґрунтовувала тим, що 21 травня 2018 року ОСОБА_1 дійсно уклала з АТ «Державний ощадний банк України» Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №629428. 
У цей же день ОСОБА_1 отримала банківську платіжну картку зі строком дії до 31 січня 2023 року та активувала її.
В межах договору банк відкрив на користь позивачки відновлювальну кредитну лінію з встановленням на рахунку позичальниці кредитного ліміту, який поступово збільшив до 75 000 грн.
14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 через мобільний застосунок «Ощад 24/7» ініціювала здійснення переказу зі свого рахунку грошових коштів у розмірі 25 000 грн та 19 700 грн. Доручення клієнта з переказу грошових коштів було виконане банком.
Операції з переказу грошових коштів відбувалися шляхом направлення SMS-повідомлення з одноразовим паролем на номер телефону ОСОБА_1 , входу до особистого кабінету мобільного застосунку «Ощад 24/7» (із введенням особистого паролю) та ініціювання вказаних операцій від імені клієнта (із введенням отриманого одноразового паролю). Вказане свідчить, що несанкціоновані операції з переказу грошових коштів були вчинені позивачкою, іншими особами за її дорученням або були наслідком розголошення позивачкою своїх персональних або банківських даних стороннім особам. Проте клієнт банку зобов?язаний надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші дані, які дозволяють ініціювати та/або санкціонувати платіжну операцію. При порушенні вказаних вимог клієнт несе повну відповідальність за здійснені операції з використанням платіжного засобу.
За такого, саме на ОСОБА_1 покладається відповідальність за здійснені операції з переказу грошових коштів, а тому її вимоги до банку є безпідставними. 
Ухвалою суду від 28 травня 2025 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_2 
20 лютого 2026 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області ухвалив рішення, згідно якого вимоги ОСОБА_1 задовольнив у повному обсязі.
24 лютого 2026 року представниця позивачки ОСОБА_4 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення понесених позивачкою судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000 грн та витрат, пов?язаних з прибуттям представниці позивачки до іншого населеного пункту для участі у розгляді справи у розмірі 2 998,56 грн.
03 березня 2026 року від представниці відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, у якому остання просила відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат з підстави недоведеності їх понесення позивачкою, а також завищеного розміру таких витрат.
Суд відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України проводив розгляд справи без повідомлення та участі учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що 27 жовтня 2023 року між адвокатом Компанієць А.В. та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правничої допомоги б/н (т. 2, а.с. 131-132).
Відповідно до умов договору адвокат зобов`язалася представляти та захищати права та інтереси позивачки, пов?язані зі списанням грошових коштів з її карткового № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Державний ощадний банк України», а також списанням процентів та комісій - в усіх державних органах, підприємствах установах, організаціях, у тому числі судах. Зі свого боку ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити вартість адвокатських послуг за фіксованою ставкою – 10 000 грн. 
01 червня 2024 року в межах вказаного договору сторони уклали Додаткову угоду №1, у якій збільшили розмір гонорару адвоката до 60 000 грн (т. 2, а.с. 134). 
Згідно копії Акту прийняття-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 27.10.2023, датованого 20 лютим 2026 року (т. 2, а.с. 135), сторони засвідчили, що адвокатом було виконано наступні роботи: усна консультація (1 год); підготовка та складання позовної заяви (4 год.); опрацювання відзиву АТ «Державний ощадний банк України» та підготовка правової позиції (3 год.); опрацювання зустрічної позовної заяви АТ «Державний ощадний банк України» та підготовка правової позиції; опрацювання клопотання АТ «Державний ощадний банк України» про витребування доказів та підготовка правової позиції (30 хв.); підготовка та складання заяви про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (20 хв.); підготовка та складання письмових заперечень на клопотання представниці АТ «Державний ощадний банк України» про виклик свідка (30 хв.); підготовка та складання письмових заперечень на клопотання представниці АТ «Державний ощадний банк України» про витребування доказів (30 хв.); ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області (30 хв.); представництво інтересів клієнта в суд (в режимі відеоконференції) 16 серпня 2024 року (10 хв.); представництво інтересів клієнта в суді 17 квітня 2025 року (10 год. 30 хв., з урахуванням часу переїзду до місця розгляду справи та в зворотному напрямку); представництво інтересів клієнта в суді 16 лютого 2026 року (09 год. 30 хв., з урахуванням часу переїзду до місця розгляду справи та в зворотному напрямку); представництво інтересів клієнта в суді (в режимі відеоконференції) 20 лютого 2026 року (5 хв.).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.
Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.
Разом з тим, правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що процесуальний кодекс конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). 
Відповідно до п. 1 ч 2 ст. 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див. постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18).
Водночас, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір.
Суд вважає доведеними, дійсними та необхідними надані адвокатом послуги за винятком надання адвокатом послуг з опрацювання зустрічної позовної заяви АТ «Державний ощадний банк України» та підготовки правової позиції (з оплатою клієнтом цих послуг). В цій частині суд не вважає їх необхідними для розгляду справи, оскільки суд не прийняв до провадження та не здійснював розгляд позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України», повернувши зустрічну позовну заяву відповідачу.
Водночас суд констатує, що ні в договорі про правничу допомогу, ні в додатковій угоді до нього не деталізовано, що фіксований розмір гонорару в 60 000 грн стосується виключно представництва інтересів позивачки у суді першої інстанції, оскільки вказаний договір передбачає представництво інтересів позивачки в судах усіх рівнів.
За встановленого, враховуючи вищевказане, а також складність справи, час, витрачений на її розгляд, обсяг здійснених представницею позивачки процесуальних дій, умови Договору про надання правничої допомоги від 27 жовтня 2023 року (з додатковою угодою), а також ціну позову (52 276,38 грн), суд вважає розумним до відшкодування розмір професійної правничої допомоги у 30 000 грн.
Що стосується вимоги про відшкодування витрат на проїзд (придбання пального), то в цій частині слід зазначити наступне.
Статтею 138 ЦПК України (ч.ч. 1, 3) витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (в редакції на час розгляду справи). 
Згідно з вказаною постановою витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
У свою чергу, питання, пов`язані з відшкодуванням витрат на відрядження унормовані постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та «Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року № 59 (в редакціях на час розгляду справи), згідно з якими:
-відшкодуванню підлягають, окрім іншого, витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті);
-витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті;
-підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України;
-витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.
Отже, вирішуючи питання про відшкодування стороні витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалася особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.
Однак, такі розрахунки (з відповідними доказами) в матеріалах справи відсутні.
Разом із тим, надані копії документів на придбання пального не є належними та допустимими доказами заявлених понесених витрат, пов`язаних із явкою до суду, оскільки не є проїзними документами у розумінні законодавства, що можуть слугувати належними підставами для відшкодування відповідних витрат (зокрема, не є транспортними квитками, рахунками щодо проїзду автомобільним транспортом загального користування), не дають можливості встановити, що саме це пальне використовувалося представником позивачки для проїзду до суду для участі в судових засіданнях.
Водночас, стороною позивачки не надано відповідних розрахунків витрат палива на проїзд до суду та в зворотному напрямку.
Аналогічні висновки неодноразово викладав й Верховний Суд у своїх постановах у подібних справах.
Отже, витрати, пов`язані з переїздом представниці позивачки до іншого населеного пункту, не підтверджуються належними і допустимими доказами, що унеможливлює їх відшкодування в порядку, встановленому цивільним процесуальним законом.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 138, 141, 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г; код ЄДРПОУ 00032129)  на користь  ОСОБА_1  (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 30 000 (тридцять) тисяч гривень витрат на професійну правничу допомогу. 

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв