ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
03 квітня 2026 року     м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
головуючого                   ОСОБА_1 
суддів   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
секретаря    ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)апеляційну скаргу заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні №120212620200000618 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого: востаннє: 23.04.2015 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 1 ст. 307, ч.1 ст.71 КК України до позбавлення волі на 4 роки 20 днів, відповідно до ст.71 КПК України частково приєднано невідбуту частину покарання завироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.07.2011року, 
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 307 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч.2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна на підставі ст. 77 КК України. 
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації належного йому майна.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки та встановлені відповідні обов`язки.
Провадження№11-кп/822/39/26  Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9 
Категорія: ч.2 ст.186, ч.2 ст.307 ККУ Суддя-доповідач: ОСОБА_1 
До вступу вироку в законну силу залишено ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід.Зараховано у строк покарання ОСОБА_7 період перебування під вартою з 14.03.2021р. по 24.03.2021 року та з 15.03.2023 року по 17.03.2023 року включно.
Вирішено долю речових доказів, процесуальних витрат та внесеної застави.
На таке рішення надійшла апеляційна скарга заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 із проханням скасувати вирок в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось в безпідставному застосуванні положень ст.ст.69 і 75 КК України.
Вказує, що районний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, хоча і перерахував встановлені обставини, які пом`якшують покарання, однак не зазначив,яким саме чином вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину за ч. 2 ст. 307 КК України.
Районний суд не надав оцінки тому факту, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.04.2015 року саме за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, відбував призначене на підставі ч. 1 ст.71 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі та знову вчинив злочин, пов`язаний з незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин в період не погашеної судимості.
Суд, всупереч вимогам закону, належним чином не обґрунтував своїх висновків щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Вважає, що прийняття обвинуваченим участі у замісній терапії щодо подальшого попередження вживання наркотичних засобів і психотропних речовин, що визнано судом як пом`якшуючу покарання обставину, є лише обставиною, яка характеризує особу обвинуваченого, оскільки вчинення ОСОБА_7 умисного тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним зберіганням з метою збуту та збутом наркотичних засобів не пов`язане із наявністю хворобливої залежності від вживання наркотичних засобів чи психотропних речовин, а спрямоване на отримання доходу від їх незаконного обігу.
Стверджує, що вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його схильність до скоєння умисних корисливих злочинів та неможливість виправлення без ізоляції від суспільства.
Просить ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна.На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_10 подала заперечення, в якому зазначила, що вважає вирок районного суду вмотивованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просить залишити вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.10.2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та захисника про відсутність підстав для скасування вироку,дослідивши матеріали провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Районним та апеляційним судом встановлено, що 14.03.2021 року близько 19 години, ОСОБА_7 на майданчику поруч із буд.12 по вул. Небесної Сотні, м. Чернівці повторно, відкрито викрав з правої кишені куртки ОСОБА_11 мобільний телефон «XiaomiRedmi 4x», вартістю 3100 гривень разом із чохлом, вартістю 150 гривень та SIM карткою оператора стільникового зв`язку Vodafone з №095-69-565-22, вартістю 100 гривень. У подальшому ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік,заподіявши матеріальну шкоду ОСОБА_11 на загальну суму 3350 грн. 
Такими діями обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Також обвинувачений ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного умислу, направленого на незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено - бупренорфін, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та у невстановлений час і місці, не пізніше 10.06.2021р., незаконно придбав дві частини таблетки у блістері із написом «subutex», які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін, який незаконно зберігав за адресою місця проживання АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту. 
10.06.2021 року, близько 15.50 год., за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , прийшла ОСОБА_12 , де під час спілкування, на питання останньої, щодо можливого придбання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - бупренорфін, обвинувачений погодився продати дві частини таблетки у блістері з написом «subutex», що містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін, за кошти в сумі 600 гривень. Отримавши від ОСОБА_12 кошти наперед, ОСОБА_7 , дотримуючи засобів конспірації, з метою пересвідчення у відсутності спостереження за ним з боку працівників правоохоронних органів, запропонував останній, зачекати його на місці зустрічі та передачі грошових коштів, а сам зайшов за адресою свого проживання АДРЕСА_1 , де розпочав слідкувати за навколишнім середовищем, для уникнення викриття з боку співробітників правоохоронних органів. Цього ж дня, тобто 10.06.2021 року, о 16.00 годину, ОСОБА_7 , пересвідчившись у відсутності спостереження з боку працівників правоохоронних органів, через вікно вищезазначеної квартири, покликав за адресою свого проживання ОСОБА_12 , де діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , передав ОСОБА_12 , тим самим незаконно збув, 2 частини таблеток у блістері з написом «subutex, в яких відповідно до висновку експерта, міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін, загальною масою 0,0063 г, який ОСОБА_7 , незаконно зберігав за адресою свого проживання, з метою подальшого збуту. 
Такими діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за ч.2 ст.307 КК України - незаконний збут наркотичного засобу, вчинений повторно.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вирок суду в частині доведеності винуватості та правильності кваліфікації прокурором не оспорюється, а тому апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження таких висновків.
Перевіряючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими з наступних підстав.
Згідно вимог ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Призначаючи покарання,суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Судова колегія вважає, що таких вимог суд першої інстанції не дотримався. Як вбачається із оскаржуваного рішення, районний суд при призначенні покарання вказав, що враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.
При цьому суд формально зазначив,однак фактично не врахував наступного.
Згідно ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим
У кожному випадку факт зниження ступеню тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.
Рішення суду про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ч.1 ст.75 КК України є не обов`язком суду, а правом, в тому разі, коли суд встановить достатньо обгрунтованіпідстави вважати, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства.
У цьому провадженні суд,призначаючи покарання ОСОБА_7 , фактично врахував обставини,які пом`якшують покарання та стан здоров`я обвинуваченого як підстави для застосування і вимог ст.69 КК України,і ст.75 КК України,що не відповідає вимогам закону.

Без належної оцінки районного суду залишився той факт, ОСОБА_13 неодноразово судимий,зокрема,за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів проти власності та у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, відбував покарання у місцях позбавлення волі.
Через незначний час після звільнення обвинувачений знову вчинив два тяжкі злочини,і це свідчить,що він належних для себе висновків не зробив і не став на шлях виправлення.
За таких обставин посилання суду на належну поведінку ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду  не нівелюють таких встановлених даних про особу,зазначених вище.
Судова колегія погоджується із висновками районного суду про наявність обставин,які пом`якшують покарання обвинуваченого,який щиро розкаявся у скоєному та добровільно відшкодував шкоду потерпілому внаслідок грабежу.
Обставин, які обтяжують покарання,немає.
Однак,суд, встановивши обставини,які пом`якшують покарання, не вказав, яким чином відшкодування шкоди потерпілому внаслідок грабежу істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину за ч. 2 ст. 307 КК України.При цьому наявність декількох обставин,що пом`якшують покарання,є обов`язковою умовою для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання за цим законом про кримінальну відповідальність.
Мотивуючи можливість застосування вимог ст.ст.69,75 КК України,суд посилався,у тому числі на стан здоров`я обвинуваченого,який має ряд захворювань.Суд вказав,що відповідно до висновку експертів №033 від 10.06.2024 року, ОСОБА_7 потребує систематичного медичного спостереження та стаціонарного лікування у профільних спеціалізованих закладах МОЗ України.
Однак,згідно цього ж висновку, захворювання обвинуваченого як такі,що визначені у Додатку №12 до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі (пункт 1 розділ У1, Наказ Мінюсту України та МОЗ України №1348/5/572 від 15.08.2014),можуть бути підставою для застосування спеціальної норми закону-ст.84 КК України та звільнення від покарання або його відбування.
(т.5 а.с.16-29 т.5)
Вирок районного суду та ухвала апеляційного суду,якою вирок був залишений без змін,вже переглядались Верховним Судом.За наслідками касаційного розгляду Суд скасував рішення апеляційної інстанції та призначив новий розгляд у апеляційному суді,вказавши на безпідставність застосування вимог ст.69,75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 за наявності тих самим обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого (т.6 а.с.69)
Згідно вимог ст.439 ч.2 КПК України,вказівки суду,який розглянув справу у касаційному порядку,є обов`язковими для суду 1 чи апеляційної інстанції під час нового розгляду.

У ході нового апеляційного розгляду суду були надані додаткові документи,які свідчать,що стан здоров`я обвинуваченого не покращився,він періодично перебуває на стаціонарному лікуванні.
Також за клопотанням захисту долучені дані про те,що ОСОБА_7 не порушує обов`язків,встановлених судом при застосуванні ст.75 КК України та бере участь у волонтерській діяльності.
Судова колегія вважає,що зазначені обставини не є тими відомостями,які би свідчили про істотні зміни даних про особу порівняно із тими,які були у справі на час касаційного розгляду та спростовували би висновки про м`якість призначеного покарання.

Стан обвинуваченого на час апеляційного розгляду свідчить про фактичний стан здоров`я ОСОБА_7 ,який відповідає медичним документам,що наявні у справі та може свідчити про неможливість відбування ним покарання за станом здоров`я. 
Разом із тим,скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду,Верховний Суд зазначив,що дані стосовно стану здоров`я обвинуваченого можуть бути підставою для застосування спеціальної норми-ст.84 КК України та звільнення його від відбування покарання за хворобою,
Суд вказав,що висновок про можливість досягнення мети покарання без ізоляції обвинуваченого від суспільства є необгрунтованим.
Такі вказівки та висновки Вищого суду обов`язкові для суду апеляційної інстанції.
Із врахуванням того, що обставини кримінального провадження та дані про особу  ОСОБА_7 на час нового апеляційного розгляду не змінились,він раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих тяжких злочинів,після відбування покарання не зробив належних для себе висновків та знову вчинив умисні тяжкі злочини,судова колегія вважає,що обвинуваченому із врахуванням пом`якшуючих обставин та стану здоров`я,належить призначити покарання у виді мінімального строку позбавлення волі,однак в межах санкцій ч.2 ст.186,ч.2 ст.307 КК України,а також обов`язкове додаткове покарання за санкцією ч.2 ст.307 КК України у виді конфіскації майна,оскільки цей злочин вчинений із корисливих мотивів.
Саме таке покарання є необхідним і буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів., 
Отже,апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити,скасувати вирок в частині призначення покарання і звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст.409,413,414,420 КПК України та ухвалити новий,оскільки внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність(ст.ст.69,75 КК України) обвинуваченому призначене покарання,яке є явно несправедливим внаслідок м`якості. 
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,411,413,414,418,420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
-за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, окрім житла.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, окрім житла.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання на виконання вироку суду.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 період перебування під вартою з 14.03.2021 року по 24.03.2021 року та з 15.03.2023 року по 17.03.2023 року включно.
В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального Суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя доповідач: Судді:
_________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3