Справа № 750/14913/25
Провадження № 2/750/540/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді	Супруна О.П.,	
секретар	Юрченко А.А.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 750/14913/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :

30.10.2025 ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» через систему «Електронний суд» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0308.15091 від 31.05.2021 у сумі 58 022,83 грн, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору.
Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою від 03.11.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив судове засідання для її розгляду по суті на 27.01.2026.
27.01.2026 розгляд справи відкладено на 14.04.2026, у зв`язку з неявкою відповідача.
У судове засідання 14.04.2026 сторони повторно не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача подав заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав.
За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України).
За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що 31.05.2021 ОСОБА_1 підписав Заяву-Договір № TDB.2021.0308.15091 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів modobank у АТ «МЕГАБАНК». Таким чином, між відповідачем та банківською установою було укладено заяву-договір (індивідуальну частину) до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів.
Із підписаної Заяви-Договору вбачається, що банк відкриває клієнту поточний рахунок та надає платіжну картку міжнародної платіжної системи з можливістю користування кредитними коштами шляхом установлення кредитного ліміту. Відповідно до умов договору кредитний ліміт встановлювався у розмірі до 200 000,00 грн.
Умовами договору передбачено, що користування кредитними коштами здійснюється на умовах споживчого кредитування, із пільговим періодом користування кредитом до 62 днів, протягом якого можуть застосовуватися пільгові умови нарахування процентів.
Також договором визначено, що позичальник зобов`язаний щомісячно здійснювати обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 5 % від суми заборгованості, а у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань банк має право нараховувати проценти та інші платежі відповідно до тарифів банку.
Процентна ставка за користування кредитними коштами фіксована, орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 87,30 % річних. Загальна орієнтовна вартість кредиту відповідно до умов договору становить 273 293,00 грн.
Підписанням заяви-договору клієнт підтвердив, що ознайомлений з умовами комплексного банківського обслуговування, тарифами банку та правилами користування платіжною карткою, розміщеними на офіційному сайті банку, та погодився з ними.
Із довідки про відкриття рахунків убачається, що клієнту ОСОБА_1 31.05.2021 відкрито поточні рахунки, номери рахунків: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .
Тож, АТ «МЕГАБАНК» виконало свої зобов`язання за Заявою-Договором № TDB.2021.0308.15091 від 31.05.2021 шляхом відкриття ОСОБА_1 рахунку зі встановленим кредитним лімітом, що підтверджується виписками по особовому рахунку клієнта за періоди з 31.05.2021 по 02.12.2022 та з 31.12.2022 по 03.09.2024.
Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0308.15091 від 31.05.2021, станом на 03.09.2024 у відповідача наявна заборгованість у розмірі 58 025,83 грн, яка складається з: 19 859,65 грн – заборгованість за основним боргом, 38 166,18 – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.
У частинах першій, третій статті 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом – ЦК України) вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з частинами першою та третьою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
Із матеріалів справи вбачається, що право вимоги за кредитними договорами АТ «МЕГАБАНК» було відчужено в порядку реалізації активів банку через електронний аукціон. Відповідно до протоколу електронного аукціону, проведеного в електронній торговій системі, переможцем торгів визначено ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», яке придбало пул активів, що включає права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб. Після визначення переможця та сплати вартості лота до нього перейшли права вимоги за відповідними кредитними зобов`язаннями на умовах, передбачених результатами аукціону та договором відступлення права вимоги (протокол електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260, номер лота GL1N426240, ціна продажу – 23 425 777,00 грн).
03.09.2024 АТ «МЕГАБАНК» (банк) та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (новий кредитор) уклали Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступив новому кредитору належні йому, а новий кредитор набув права вимоги банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб – підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до договору. Пунктом 2 Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03.09.2024 зумовлено, що новий кредитор у день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, указаними в Додатку № 1 до договору. Ціна договору – 21 723 211,51 грн (пункт 4 договору). Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.
Оплата за договором № GL1N426240 підтверджується копією платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 66895 від 31.07.2024.
Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03.09.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» отримало право вимоги до відповідача у розмірі 58 025,83 грн, а саме: 19 859,65 грн – заборгованість за основним боргом, 38 166,18 – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.
27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» укладено Договір №1/12 про відступлення прав вимоги.
Як визначено пунктом 1 указаного договору, первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до боржників/дебіторів за такими договорами). Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Права вимоги, що відступаються за цим договором належать первісному кредитору на підставі договору від 03.09.2024 №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, що укладений ним з попереднім кредитором боржників - АТ «МЕГАБАНК».
Відповідно до пункту 2 договору № 1/12 новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами. Права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору та додатку №1 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до боржників/дебіторів за такими договорами).
Згідно з платіжною інструкцією № 1074 від 27.12.2024 ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» сплатило ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» 8 030 000,00 грн із призначенням платежу «аванс згідно договору №1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024 за права вимоги за договорами на розрахунково-касове обслуговування, користування банківськими індивідуальними сейфами та за кредитними договорами без ПДВ».
Відповідно до витягу з додатку №1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27.12.2024, до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 58 025,83 грн, із яких: 19 859,65 грн – заборгованість за основним боргом, 38 166,18 – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.
Із огляду на вказане, судом установлено, що позивачем надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до  ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором.
У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором № TDB.2021.0308.15091 від 31.05.2021 утворилася заборгованість у сумі 58 025,83 грн, що підтверджується розрахунком позивача.
На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, унаслідок чого з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 20 976,41 грн.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність;
3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі
№ 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від
25.05.2021 у справі № 910/7586/19).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, у заявленій позивачем сумі 11 200,00 грн, останнім надано: копію Договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС»; копію Ордера на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію Акта приймання – передачі послуг з правничої допомоги № 12137523 від 14.08.2025; копію Додатку № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 – Вартість послуг (Прейскурант).
Ураховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, вони підлягають стягненню у визначеній позивачем сумі.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № TDB.2021.0308.15091 від 31.05.2021 у сумі 58 022,83 грн (п`ятдесят вісім тисяч двадцять дві гривні 83 копійки).
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» 11 200,00 грн (одинадцять тисяч двісті гривень 00 копійок) у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», місцезнаходження: пров. Ушинського, 1, оф. 105, м. Дніпро, код ЄДРПОУ – 40932411.
Відповідач:  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 .

Суддя