МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2026 р.  	№ 400/1910/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_2 , 	

про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – Позивач) звернувся з позовною заявою до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі по тексту – Відповідач) з вимогами про:
- визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період перебування на лікуванні з 24.11.2023 р. до 26.02.2024 р. у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;
- зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі, збільшеному до 100000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період перебування на лікуванні з 24.11.2023 р. до 26.02.2024 р. у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Позовні вимоги мотивовано тим, що Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, при виконанні бойового завдання отримав поранення важкого ступеня, у зв`язку з чим перебував на лікуванні, а тому вважає, що набув право на отримання додаткової грошової винагороди до 100 000,00 грн. відповідно до Постанови №168. Проте, Відповідачем не здійснено нарахування та виплату такої винагороди Позивачу за період з 24.11.2023 року по 26.02.2024 року, що свідчить про протиправну бездіяльність Відповідача.
Ухвалою від 11.03.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 260 КАС України (без виклику сторін).
18.05.2025 р. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що за період стаціонарного лікування з 17.11.2023 по 23.11.2023 Позивачу була виплачена додаткова винагорода у збільшеному розмірі, однак в оскаржуваному періоді з 24.11.2023 по 26.02.2024 Позивач перебував на амбулаторному лікуванні, а не у відпустці для лікування. Постановою №168 встановлено, що виплата додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 гривень виплачується військовослужбовцям виключно за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці у зв`язку із у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.
22.05.2025 р. представник Позивача подав відповідь на відзив, де зазначив, що відсутність формального перебування у «відпустці для лікування» не є підставою для відмови у виплаті додаткової винагороди, оскільки позивач фактично перебував у стані лікування за медичними показаннями після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді стрільця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_3 від 20.05.2022 р.
16.11.2023 року Позивач отримав: мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове непроникаюче поранення м`яких тканин передньої черевної стінки. ВОСП м`яких тканин н/з правого стегна. Закритий перелом с/н/3 малогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням кісткових уламків. Пошкодження дистального межберцового синдесмозу. Вивих стопи назовні, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 148/2023 від 12.12.2023 р., виданої військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України. 
Відповідно до вказаної довідки, поранення отримано за обставин: при виконанні бойового завдання у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ в районі південних околиць населеного пункту Мала Токмачка, внаслідок скиду з ворожого дрону; при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях по захисту Батьківщини, у заходах з національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації на території Запорізької області, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. 
Вказана довідка видана на підставі бойового розпорядження командира 15 броп від 02.11.2023 №1848-ДСК, Рішення командира 15 броп від 09.12.2024.
Даний факт також підтверджується первинною медичною картою (форма 100) від 17.11.2023 (02 год. 05 хв.).
Позивач проходив лікування протягом наступних періодів:
- 17.11.2023 р. Позивачу було виконано МОС латеральної кісточки лівої гомілки у КНП МЛЕ та ШМД.
- з 18.11.2023 року до 23.11.2023 року перебував на лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КНП «МЛЕ та ШМД» Запорізької міської ради, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 19186. Згідно вказаної виписки, пацієнта з позитивною динамікою виписано з відділення для подальшого етапного лікування.
- з 24.11.2023 року по 19.01.2024 року перебував на амбулаторному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» згідно довідки № 049682 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України.
- з 20.01.2024 року по 25.01.2024 року перебував на амбулаторному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» згідно довідки № 050960 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України.
- з 25.01.2024 року по 26.01.2024 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП КНП «МЛЕ та ШМД» Запорізької міської ради згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1845, де Позивачу проведено оперативне лікування з видалення з лівої кісточки гвинта.
- з 27.01.2024 року по 26.02.2024 року знаходився на амбулаторному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» згідно довідки № 050960 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України.
В подальшому, з 20.03.2024 року по 17.04.2024 року Позивач знаходився за медичним пунктом бригади в/ч НОМЕР_1 , де проходив ВЛК військово-лікарську комісію для подальшого огляду та визначення ступені придатності до військової служби.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 2915 від 12.04.2024 р., встановлено, що травма, поранення важкого ступеня. ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. 
Згідно вказаної довідки військово-лікарської комісії та на підставі статей 76-б, 75-в, 78-в, 13-г графи II Розкладу хвороб, ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби.
19.06.2024 р. Позивача було переведено до військової частини НОМЕР_4 . 
У зв`язку з встановленням Позивачу третьої групи інвалідності згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 827561 від 18.07.2024 р., на підставі підпункту «б» пункту два частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 був звільнений з військової служби Наказом командира військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України від 13.08.2024 р. № 48 о/с у запас.
08.11.2024 р. представником Позивача було подано адвокатський запит до Відповідача щодо надання інформації стосовно невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, протягом всього періоду перебування на лікуванні: з 16.11.2023 року по 26.02.2024 рік, у зв`язку з отримання тяжкого поранення пов`язаним із захистом Батьківщини.
Листом від 03.01.2024 р. № 3/29/12-172 Відповідач відмовив у виплаті додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за період з 16.11.2023 по 26.02.2024, зазначивши, що періоди перебування на амбулаторному лікуванні не зараховуються до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень.
Вважаючи такі дії Відповідача протиправними, Позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їхнього соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частини 1 стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом першим якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є те, що військовослужбовці:
1) беруть безпосередню участь у бойових діях;
2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, суд зазначає, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.
За відсутності документального підтвердження наведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн. не виникає.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі – Порядок №260), який набрав чинності 01.02.2023 (в редакції Наказу МОУ від 25.01.2023 №44).
Так, згідно з п. 9 розділу XXXIV Положення №260, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Пунктом 10 розділу XXXIV Положення №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гри. також включаються військовослужбовці у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Аналогічні за змістом положення викладені також у абз. 1 п. 9 Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженого наказом МВС України від 26.01.2023 р. №37, відповідно до якого до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включаються військовослужбовці, зазначені в підпункті 3 пункту 2 цих Порядку та умов, у тому числі ті, які перебувають у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки.
Пунктом 11 розділу XXXIV Положення №260 встановлено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення. контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Тобто, вказані норми передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2024 року у справі № 520/16191/23 та від 27.11.2024 року у справі № 380/20587/23.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
У справі, що розглядається, спірним питанням є наявність/відсутність у Позивача права відповідно до Постанови № 168 на нарахування й виплату додаткової винагороди до 100 000 грн. за період з 24.11.2023 р. до 26.02.2024 р. за період перебування на лікуванні. 
Умовою виплати додаткової винагороди до 100 000 грн. є належне підтвердження таких фактів: виконання бойових завдань; отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини; перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), а також надання відпусток за станом здоров`я через отримане тяжке поранення на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2025 року у справі №380/27432/23 та від 05.11.2025 року у справі №340/2976/23.
Як встановлено матеріалами справи, відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 148/2023 від 12.12.2023 р., виданої Відповідачем, солдат солдат по мобілізації ОСОБА_1 отримав: мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове непроникаюче поранення м`яких тканин передньої черевної стінки. ВОСП м`яких тканин н/з правого стегна. Закритий перелом с/н/3 малогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням кісткових уламків. Пошкодження дистального межберцового синдесмозу. Вивих стопи назовні. За обставин: при виконанні бойового завдання у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ в районі південних околиць населеного пункту Мала Токмачка, внаслідок скиду з ворожого дрону; при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях по захисту Батьківщини, у заходах з національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації на території Запорізької області, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Зазначене не оспорюється Відповідачем.
Суд встановив, що у зв`язку з отриманим пораненням Позивач проходив лікування протягом наступних періодів:
- 17.11.2023 р. Позивачу було виконано МОС латеральної кісточки лівої гомілки у КНП МЛЕ та ШМД;
- з 18.11.2023 року до 23.11.2023 року перебував на лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КНП «МЛЕ та ШМД» Запорізької міської ради;
- з 24.11.2023 року по 19.01.2024 року перебував на амбулаторному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області»;
- з 20.01.2024 року по 25.01.2024 року перебував на амбулаторному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області»;
- з 25.01.2024 року по 26.01.2024 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП КНП «МЛЕ та ШМД» Запорізької міської ради;
- з 27.01.2024 року по 26.02.2024 року знаходився на амбулаторному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області».
Крім того, згідно матеріалів справи, довідкою військово-лікарської комісії № 2915 від 12.04.2024 р. встановлено, що отримане Позивачем поранення 16.11.2023 року пов`язане із захистом Батьківщини. Травма, поранення важкого ступеня.
Щодо посилань Відповідача на те, що Позивач перебував на амбулаторному лікуванні, а не на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування, то суд зазначає, що Позивач безперервно проходив всі етапи лікування, і його стаціонарне лікування включало в себе перебування у стаціонарі та амбулаторно, у зв`язку з отриманим важким пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а отже вказані вище умови у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними виписками та довідками, а саме: випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 19186, довідкою № 049682 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України, довідкою № 050960 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1845, довідкою військово-лікарської комісії № 2915 від 12.04.2024 р.
Таким чином, Позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку перебування на лікуванні за період з 24.11.2023 року до 26.02.2024 рік.
Відтак, суд вважає, що дії Відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000,00 гривень за період перебування на лікуванні з 24.11.2023 р. до 26.02.2024 р. у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини не відповідає критерію правомірності, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню
Суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України.
Обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений у першу чергу саме на суб`єкта владних повноважень ч. 2 ст. 77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів на спростування вимог приватної особи та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону реально вчиненого суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення.
Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.
Оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору, підстав вирішувати питання про розподіл судових витрат немає.
Крім того, позивач заявив про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 20 000,00 грн. На доказ понесених витрат позивачем надано копії Договору про надання правничої допомоги № 20/01-2025 від 20.01.2025 року, рахунку №2001/1 від 20.01.2025 року та платіжної інструкції від 20.01.2025 року про сплату юридичних послуг на суму 20 000,00 грн.
Положеннями пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат належить:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частинами 5, 6 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
У відзиві на позовну заяву Відповідач заявив клопотання про відмову в задоволенні вимоги Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки орієнтовний розмір витрат заявлений представником позивача у розмірі 20 000,00 грн. є необґрунтованим та не співрозмірним наданим послугам, складності справи: предмет спору у даній справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних; у позовній заяві відсутні будь-які розрахунки, а лише наведені вимоги нормативно-правових документів, які на думку позивача були порушені. 
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 року у справі №240/3888/19, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 640/194/98/19.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Виходячи з предмету спору, та того, що справа відноситься до категорії не складних справ, справа розглянута в спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання, окрім того дана категорія справ має сталу судову практику, суд приходить висновку, що сума витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. є завищеною та не співмірною з фактично наданим послугами правничої допомоги, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, до 4 000,00 грн.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України – задовольнити.
2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період перебування на лікуванні з 24.11.2023 р. до 26.02.2024 р. у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) додаткову винагороду у розмірі, збільшеному до 100000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період перебування на лікуванні з 24.11.2023 р. до 26.02.2024 р. у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) витрати на правничу допомогу у сумі 4000 грн. (чотири тисячі гривень) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 24.04.2026 р.

Суддя Н. В. Лісовська