ПУЛИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/1053/25
Провадження № 2-а/292/1/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2026 року с-ще Пулини

Пулинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді Гуц О.В.,
секретаря судового засідання Ридановій Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лісіцького Андрія Валерійовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-
У С Т А Н О В И В :

У вересні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лісіцький А.В. звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи його тим, що 09.04.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № 6/121, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.
19.09.2025 ОСОБА_1 отримав конверт, в якому був супровідний лист №6/4965 від 11.09.2025 та йому стало відомо про наявність оскаржуваної постанови. 
З постанови вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не складався, що вважає порушенням норм матеріального та недотримання процесуального права, які прописані в Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, що затверджена наказом Міністерства Оборони України від 01.01.2024 № 3.
ОСОБА_1 фактично притягнуто до адміністративної відповідальності за неприбуття 19.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак сам лише факт неприбуття не може бути самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, без відповідних доказів.
Порушенням вимог закону визнається невиконання вимог щодо прибуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, незалежно від отримання або неотримання повістки, при цьому факт неявки має бути зафіксований як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові про притягнення до відповідальності. Проте, обставини щодо неявки позивача на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 19.03.2025, ні протоколом, ні оскаржуваною постановою, не встановлені.
Вважає дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 протиправними, а винесену постанову № 6/121 від 09.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності незаконною і необґрунтованою, тому просить скасувати постанову № 6/121 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 09.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 01.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріали адміністративної справи по постанові №6/121 від 09.04.2025 щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
На виконання ухвали суду 16.10.2025 відповідачем через систему "Електронний суд" надано копію матеріалів адміністративної справи по постанові № 6/121 від 09.04.2025 щодо ОСОБА_1 
16.10.2025 до суду від представника відповідача Дідик С.В. через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лісіцького А.В. до ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити в повному обсязі, постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_2 - без задоволення.
20.10.2025 до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лісіцького А.В. через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. 
06.11.2025 до суду від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 Дідик С.В. через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення, згідно яких наведені представником позивача доводи щодо несвоєчасного звернення постанови до примусового виконання не стосуються предмету спору (заявлених вимог) та не впливають на правову оцінку законності прийнятого рішення начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а відтак не можуть братися судом до уваги. Крім того, відповідачу не відомі всі підстави, якими керуються органи державної виконавчої служби при відкритті виконавчого провадження у випадку, коли постанова надійшла після спливу тримісячного строку, встановленого для її примусового виконання. Належним підтвердженням факту оповіщення особи про виклик (явку) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки є власноручний підпис особи у повістці про її отримання. До моменту розгляду справи жодних клопотань або заяв від позивача щодо непідписання ним повістки до суду не надходило. Відтак, позивач не оспорював факт отримання ним повістки.
06 листопада 2025 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лісіцького А.В. перейдено до проведення розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
12.02.2026 до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лісіцького А.В. через систему "Електронний суд" надійшли письмові пояснення, в яких просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що одним з доказів порушення позивачем законодавства про мобілізацію, на думку відповідача, є розписка про отримання ОСОБА_1 повістки № 518 від 12.03.2025, за якою він не з"явився, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. З положень п. 40 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період випливає, що в разі оскарження позивачем факту отримання ним повістки, належним підтвердженням її отримання має бути відповідний відеозапис вручення особі повістки або ознайомлення з її змістом. Оскільки такого фото та відеозапису відповідачем не надано, вважає, що ним не доведено факту належного оповіщення позивача про необхідність його прибуття 19.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач ОСОБА_1 у судові засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. 
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лісіцький А.В. в судові засідання, не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі учасників справи. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. 
Представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 Дідик С.В. в судове засідання не з"явилася, подала до суду через систему "Електронний суд" про розгляд справи без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_2 за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення (ст. 251 КУпАП) є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.
У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи зокрема про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (стаття 210-1). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно частин 7, 8 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують зокрема районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки спрямовується Міністерством оборони України.
У частині 3 ст. 210-1 КУпАП визначена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Згідно ч. 1 ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до положень інших нормативно-правових актів.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затверджений постановою КМУ від 16.05.2024 № 560, "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затверджений постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і на даний час.
З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.
Таким чином, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.
Вручення повісток, їх отримання та обов`язок з`явитися за отриманою повісткою врегульовано положеннями Законів України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 року № 1487 та Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 року № 560.
Відповідно до пункту 40 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (в редакції на час вчинення оскаржуваних дій), під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.
Згідно пункту 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.
З наведених положень Порядку випливає, що у разі оскарження позивачем факту отримання ним повістки, належним підтвердженням її отримання має бути відповідний відеозапис вручення особі повістки або ознайомлення з її змістом.
Оскільки такого відеозапису відповідачем не надано, суд вважає, що відповідачем не доведено факту належного оповіщення ОСОБА_1 про необхідність його прибуття 19.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За таких обстави, відсутні підстави вважати, що у позивача виник обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, як вбачається з картки обстеження та медичного огляду військовозобов"язаного ОСОБА_1 останній 19.03.2025 проходив обстеження та медичний огляд у КНП "Лікарня" Пулинської селищної ради, а також був на консультативному прийомі у лікаря-хірурга ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується консультативним висновком хірурга від 19.03.2025 та, в свою чергу, підтверджує наявність поважних причин його неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також, в порушення ст. 285 КУпАП, після розгляду справи, ОСОБА_1 копію постанови надіслано лише 16.09.2025, тобто більш ніж через 5 місяців після її винесення.
При розгляді даної справи, судом не встановлено, а відповідачем не доведено порушення ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме вимог ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що виключає його відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Суд вважає, що складання постанови без будь-яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення є неправомірним та незаконним, що відповідає і позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.10.2019 по справі № 357/10134/17, а тому подібні постанови підлягають скасуванню.
Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, - адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях. Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку.
Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідач наданими документами доводів позивача не спростував та не довів правомірність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, суд вважає, що відповідач не надав суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 536/583/17).
Згідно ст. 77 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів та не зазначено обставин, які безсумнівно підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують доводи позивача, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а тому будь-які сумніви з приводу наявності вини трактуються на користь особи, відносно якої складена постанова, оскільки наявні у справі докази не дають підстав для висновку про скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб"єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб"єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб"єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 286, 293 КАС України,-

У Х В А Л И В :

Позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лісіцького Андрія Валерійовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.
Скасувати постанову № 6/121 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 09.04.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п"ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя О.В. Гуц