Справа №: 398/7346/25	

провадження №: 2/398/1010/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"12" лютого 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», представник позивача — адвокат Журавльов Станіслав Георгійович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.
ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» 17 листопада 2025 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 821,01 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 200 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.02.2021 первісний кредитор АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір у формі заяви-договору № TDB.2021.0413.3854 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Відповідно до умов договору банк відкрив клієнту поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи, на яку було встановлено кредитний ліміт згідно з умовами договору.
Відповідач порушив умови договору, внаслідок чого станом на 03.09.2024 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 31 821,01 грн, з яких 9 996,95 грн становить заборгованість за основним боргом (кредитом) та 21 824,06 грн — заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. На підставі договорів про відступлення права вимоги 03.09.2024 право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло від АТ «Мегабанк» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (договір № GL1N426240), а 27.12.2024 — від останнього до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (договір № 1/12).

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у позовній заяві та окремому клопотанні просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 12.02.2026 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема безпосередньо у судовому засіданні 05.01.2026 та шляхом надсилання судової повістки у формі SMS-повідомлення, про причини неявки не повідомив. Раніше, у судовому засіданні 05.01.2026 року, відповідач проти задоволення позову заперечував, підтвердивши факт отримання кредиту, проте зазначив, що повністю його погасив, а нарахування відсотків банком вважає неправомірним з огляду на його статус військовослужбовця та учасника бойових дій.
Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Укладення кредитного договору та видача коштів.
Відповідно до паспорта споживчого кредиту від 18.02.2021 року, ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, а кредитор АТ «Мегабанк» виконав переддоговірний обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій. Паспорт підписаний власноручно відповідачем шляхом підписання Заяви-Договору. У паспорті зокрема вказані такі умови кредитування: тип кредиту — відновлювальна кредитна лінія з пільговим періодом із лімітом від 0 до 200 000 грн, строк кредитування — 12 місяців, базова процентна ставка 56% річних, орієнтовна реальна річна процентна ставка 87,30%. Позичальник має щомісячно вносити мінімальний обов`язковий платіж, а за супровідні послуги, такі як видача готівки за рахунок кредитних коштів та грошові перекази з використанням послуги P2P, встановлена комісія у розмірі 4% від суми операції. Наслідком прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит є застосування процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту у розмірі 80,00% річних від простроченої суми за весь період прострочення.
18 лютого 2021 року АТ «Мегабанк» (Первісний кредитор, код ЄДРПОУ 09804119) та ОСОБА_1 уклали споживчий кредитний договір у формі Заяви-Договору № TDB.2021.0413.3854 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Відповідач власноручно підписав цей договір.
За змістом договору відповідачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , видано платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International Gold Rewards та надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з такими основними умовами:
• кредитний ліміт — до 200 000 грн;
• строк кредиту — 12 місяців;
• строк дії договору (п. 6 розділу «Запевнення та умови»): набирає чинності з моменту підписання цієї Заяви-Договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій Договору є необмеженою;
• базова процентна ставка — 56% річних (0,0001% протягом пільгового періоду до 62 днів);
• відповідальність сторін: розділ 1.7 публічної частини Договору та п. 8.11 Тарифів todobank — процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту — 80,00% річних від простроченої суми за весь період прострочення;
• реальна річна процентна ставка — 87,30% річних.
Відповідно до п. 4 розділу «Запевнення та умови» зазначеного договору банк може надавати Клієнту кредит шляхом сплати з Карткового рахунку платежів Клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії.
Позивач також надав Додаток № 1 до договору (Тарифний пакет «todobank») — визначає конкретні ставки, комісії та умови обслуговування карткового рахунку. У ньому зазначено, що строк кредитування становить 12 місяців (п. 8.3), а у розділі «Відповідальність» вказано, що у разі невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитною лінією застосовується процентна ставка 80% річних (п. 8.11).
Фактичне використання ОСОБА_1 кредитного ліміту за зазначеним кредитним договором підтверджується наданими позивачем виписками з його банківського рахунку у АТ «МЕГАБАНК» та випискою з рахунку, що сформована у програмному комплексі Національного банку України. Загальна сума використаного кредитного ліміту (заборгованість за основним боргом) складає 9 996,95 грн. Остання видаткова операція (використання коштів безпосередньо боржником) за рахунок кредитного ліміту була здійснена 3 серпня 2021 року у формі списання коштів у торговому POS-терміналі на суму 79,27 грн. Після цієї дати рух коштів у дебеті рахунку стосувався виключно нарахування банком процентів, перенесення боргу на прострочені рахунки, технічного перенесення заборгованості між рахунками у зв`язку з ліквідацією АТ «МЕГАБАНК».

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості.
Згідно з виписками з рахунку відповідача та довідкою-розрахунком заборгованості первісного кредитора АТ «Мегабанк», відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 03.09.2024 року за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 31 821,01 грн, з яких 9 996,95 грн становить заборгованість за основним боргом та 21 824,06 грн — заборгованість за відсотками.
Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту передбачають строк кредитування — 12 місяців. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1069 ЦК України, цей строк обраховується від дня здійснення платежу з використанням кредитного ліміту. Як встановлено судом за даними банківської виписки, остання видаткова операція з використанням ОСОБА_1 кредитних коштів була здійснена 03 серпня 2021 року (списання коштів у торговому POS-терміналі на суму 79,27 грн). Таким чином, встановлений договором строк кредитування тривалістю 12 місяців завершився 03 серпня 2022 року.
Згідно з виписками по рахунку позичальника, протягом періоду до завершення строку кредитування (до 03.08.2022 року включно) було нараховано відсотків у загальній сумі 8 563,01 грн. Ця сума розрахована судом на підставі аналізу наданих банківських виписок, сформованих у програмному комплексі АТ «МЕГАБАНК».
Судом також встановлено, що у період з лютого 2021 року по лютий 2022 року відповідач ОСОБА_1 самостійно здійснював часткові оплати, які за даними банківських виписок були зараховані на погашення заборгованості за нарахованими відсотками у загальному розмірі 2 785,45 грн. Зокрема, згідно з випискою по особовому рахунку № НОМЕР_2 (рахунок обліку відсотків), сформованою у програмному комплексі АТ «МЕГАБАНК», відповідачем було проведено такі платежі: 16.04.2021 року у сумі 52,23 грн, 15.07.2021 року у сумі 733,22 грн та 16.02.2022 року у сумі 2 000,00 грн. 

Перехід права вимоги.
03 вересня 2024 року АТ «МЕГАБАНК» (в особі представника за довіреністю) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» за результатами електронного аукціону уклали договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до нового кредитора перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .. Зазначене підтверджується Витягом з Реєстру договорів (Додаток № 1 до Договору № GL1N426240), у якому вказано про відступлення права вимоги за кредитним договором № TDB.2021.0413.3854 від 18.02.2021 року, укладеним із ОСОБА_1 . Оплатність вказаного договору підтверджується копією Платіжної інструкції № 66895 від 31.07.2024 року на суму 23 425 777,00 грн, перерахованою ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» на користь АТ «МЕГАБАНК» за лот № GL1N426240 згідно з протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року.
27 грудня 2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (новий кредитор) було укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, згідно з яким право грошової вимоги до ОСОБА_1 перейшло до позивача. Факт переходу права вимоги підтверджується Витягом з Реєстру договорів (Додаток № 1 до Договору № 1/12), де зафіксовано відступлення вимог до ОСОБА_1 за кредитним договором № TDB.2021.0413.3854. Повне виконання фінансових зобов`язань за цим договором та його оплатність підтверджуються трьома платіжними інструкціями на загальну суму 22 730 000,00 грн: № 1074 від 27.12.2024 року (на суму 8 030 000,00 грн), № 1091 від 31.01.2025 року (на суму 9 200 000,00 грн) та № 1822 від 22.09.2025 року (на суму 5 500 000,00 грн).

Щодо військової служби боржника.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Національній гвардії України, що підтверджується наданими відповідачем копією довідки начальника відділу кадрів Центрального територіального управління НГУ від 09.11.2021 року № 329, копією службового посвідчення, виданого 14.05.2024 року, копією військового квитка ОСОБА_1 . Ці документи підтверджують, що ОСОБА_1 з 02.11.2000 року і по теперішній час проходить військову службу. Зокрема, відповідач перебував на службі протягом усього періоду дії воєнного стану, а також станом на день укладення кредитного договору (18.02.2021) та протягом усього періоду строку кредитування. Також суду надано посвідчення учасника бойових дій ОСОБА_1 серії, видане 23.12.2020 року Головним управлінням Національної гвардії України.

Норми права, які застосував суд.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021; із змінами, внесеними згідно із Законом № 2459-IX від 27.07.2022, чинній станом на день укладення зазначеного кредитного договору та протягом усього строку кредитування, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Правові висновки Верховного суду, що застосовані у справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила такі висновки про правильне застосування норм права. 
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
ВП ВС у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 уточнила власний правовий висновок, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»).
У постанові ВС від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 сформульовано висновок про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) зробила висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Цей висновок застосований також і в інших постановах Верховного суду, зокрема, постановах ВС від 24 липня 2019 року у справі № 755/20484/15-ц, від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21, від 13 січня 2025 року в справі № 336/6542/21.

Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суд встановив, що між первісним кредитором АТ «Мегабанк» та відповідачем ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору № TDB.2021.0413.3854 від 18.02.2021 року. Відповідач власноручно підписав цей договір, а отже був обізнаний з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків, та погодився з ними.
Належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів підтверджується виписками з рахунків відповідача, які свідчать про фактичне використання ОСОБА_1 кредитного ліміту на суму 9 996,95 грн у період з часу здійснення перших видаткових операцій 18.02.2021 до дати останньої здійсненої ним з використанням кредитного ліміту видаткової операції 03.08.2021. 
Кредитний договір передбачає строк кредитування — 12 місяців. Такі ж умови викладені у паспорті споживчого кредиту та наданих позивачем тарифах банку у пакеті «todobank». Згідно з ч. 1 ст. 1069 ЦК України, яка врегульовує правовідносини щодо кредитування рахунка, цей строк обраховується від дня здійснення платежу з використанням кредитного ліміту. Кредитний ліміт фактично використовувався відповідачем у період з 18.02.2021 до 03.08.2021. Строк кредитування тривалістю 12 місяців, таким чином, слід відраховувати з дати кожного використання ОСОБА_1 коштів з використанням кредитного ліміту. Тому строк кредитування розпочався 18.02.2021 і завершується через 12 місяців після здійснення останньої операції з використання кредитного ліміту, а саме 03.08.2022. Відповідно до даних банківських виписок, у цей період нарахована заборгованість за процентами на загальну суму 8 563,01 грн.
При цьому відсутні належні, допустимі і достатні докази пролонгації строку кредитування. Паспорт споживчого кредиту від 18.02.2021 року, у якому згадано про 12-місячний строк кредитування, не встановлює умови договору, а є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця щодо інформування споживача про різні пропозиції кредитодавця (ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», правовий висновок ВС у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20). Водночас у кредитному договорі умови щодо пролонгації саме строку кредитування (користування лімітом) відсутні. Умови щодо автоматичної пролонгації строку дії договору (п. 6 розділу «Запевнення та умови» Заяви-Договору) не змінюють умов його індивідуальної частини, якою чітко визначено, що строк кредиту становить 12 місяців. Тобто умова про те, що сам договір діє довше (3 роки) або пролонгується, не означає автоматичного продовження періоду, за який можна нараховувати проценти за користування тілом кредиту за початковою ставкою. Будь-які неясності у договорі суд тлумачить на користь споживача (принцип contra proferentem). Посилання у тексті договору на його публічну частину, що розміщена на сайті АТ «Мегабанк», суд не може тлумачити як таке, що визначає умови щодо строку кредитування, адже текст цієї публічної частини договору суду не наданий і відсутні докази того, що відповідач з ним ознайомився і його підписав (аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц).
Враховуючи висновки ВП ВС, викладені у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. 
Після завершення строку кредитування банк продовжив нарахування заборгованості за процентами на підставі умов кредитного договору та Тарифів todobank (п. 8.11), що передбачають відповідальність боржника за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту у формі застосування процентної ставки 80% річних. Згідно з наданими виписками та довідкою-розрахунком, у період з 04.08.2022 по 03.09.2024 банк нарахував заборгованість за відсотками у розмірі 16 049,55 грн. Такі нарахування, здійснені після спливу строку кредитування, не є платою за «користування кредитом», що передбачена абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК, а натомість є відповідальністю за порушення грошового зобов`язання, що передбачена ст. 625 ЦК України. При цьому сторони врегулювали у договорі відмінну від зазначеної у цій статті ставку процентів: замість 3% річних від простроченої суми встановили вищу ставку — 80%. Однак ці нарахування після завершення строку кредитування були здійснені у період воєнного стану в Україні, що суперечить нормам п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України.
Окрім цього, як зазначено вище, суд встановив, що ОСОБА_1 станом на день укладення кредитного договору 18.02.2021 року та протягом усього періоду кредитування та нарахування заборгованості проходив військову службу, перебуваючи у лавах Національної гвардії України. Тому на нього протягом цього часу поширювалися норми пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні були нараховуватися проценти за користування кредитом на весь час його військової служби в особливий період.
Суд також зауважує, що відсутність звернення відповідача до первісного кредитора АТ «Мегабанк» чи позивача ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» із відповідною заявою не спростовує той факт, що на ОСОБА_1 розповсюджується дія вказаного Закону. При цьому, за наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника зазначеної пільги, зокрема зменшити визначений кредитором обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом. Подібний висновок щодо застосування відповідних норм права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21.
Отже, суд приходить до висновку про незаконність нарахування та відсутність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом у розмірі 21 824,06 грн, які були нараховані банком у період з 18.02.2021 до 03.09.2024 року, тобто у період його військової служби. Крім того, оскільки відповідач має пільгу щодо звільнення від сплати процентів, а ці проценти нараховувалися незаконно, внесені ним протягом 2021–2022 років кошти у загальній сумі 2 785,45 грн, які були помилково зараховані банком як погашення відсотків, підлягають врахуванню судом як кошти, спрямовані на погашення заборгованості за основним боргом (кредитом).
Враховуючи, що до позивача на підставі описаного вище ланцюга договорів про відступлення права вимоги (від 03.09.2024 між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» та від 27.12.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ») перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, і факт цього переходу документально підтверджений, позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати виконання зобов`язання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 211,50 грн. Ця сума визначена судом шляхом зменшення фактично використаного кредитним лімітом обсягу коштів 9 996,95 грн на суму оплат, здійснених відповідачем на погашення заборгованості - 2 785,45 грн, які мають бути зараховані саме на погашення основного боргу. У задоволенні вимог про стягнення нарахованих банком відсотків у загальній сумі 21 824,06 грн суд відмовляє повністю, оскільки відповідач ОСОБА_1 на час укладення договору і протягом строку кредитування був військовослужбовцем, що згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унеможливлює нарахування процентів за наданим йому кредитом.

Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, який сплачений позивачем у розмірі 2 422,40 грн, пропорційно задоволеним вимогам (7 211,50 грн від заявлених 31 821,01 грн), тобто у сумі 548,98 грн.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд дійшов таких висновків.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 року, що був укладений позивачем з Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС» з додатками, у яких наведено опис наданих послуг та перелік боржників, ордер представника від 11.08.2025 року, та акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12117936 від 14.08.2025 року, відповідно до якого позивачу надано послуги професійної правничої допомоги (проведення юридичного та фінансового аналізу боржника, а також складання, підписання та подання до суду позовної заяви) щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на загальну суму 11 200 грн.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Верховний Суду у справі №873/212/21 дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Керуючись критеріями обґрунтованості та пропорційності судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а саме те, що заборгованість виникла за договором споживчого кредитування, беручи до уваги що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного провадження, позовна заява є типовою для адвоката, суд визнає обґрунтованим стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень. 
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на правову допомогу мають бути стягнуті пропорційно сумі задоволених позовних вимог (7 211,50 грн від заявлених 31 821,01 грн), а саме у розмірі 1 133,13 грн.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ФК ЄВРОКРЕДИТ” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ФК ЄВРОКРЕДИТ” заборгованість за кредитним договором № TDB.2021.0413.3854 від 18.02.2021 року у розмірі 7 211 (сім тисяч двісті одинадцять) гривень 50 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ФК ЄВРОКРЕДИТ” судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 548 (п`ятсот сорок вісім) гривень 98 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 133 (одна тисяча сто тридцять три) гривні 13 копійок.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 12 лютого 2026 року.
Учасники справи:
- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “ФК ЄВРОКРЕДИТ”, місцезнаходження: 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105, код ЄДРПОУ 40932411.
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя        В.В. Орловський