Справа № 168/1073/25 	Головуючий у 1 інстанції: Малюта А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/352/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О.І., Киці С.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник Самулевич Олена Миколаївна, на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитними договорами № 8205422917 від 24 травня 2021 року, № 77577793 від 03 вересня 2021 року, № 4710223 від 09 грудня 2021 року у розмірі 60 390,54 грн., витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та на правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 24 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та відповідачем укладено кредитний договір № 8205422917. 03 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено кредитний договір № 77577793. 09 грудня 2021 року та ТОВ «Міолан» укладено кредитний договір № 4710223.
20 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу № 200921, відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало( відступило) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а АТ «Таскомбанк» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. В тому числі за договором № 8205422917.
21 грудня 2023 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу № НІ/11/14-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» передало ( відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. В тому числі за договором № 8205422917.
28 серпня 2025 року було укладено договір факторингу № 28-08/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №8205422917.
Таким чином ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до ОСОБА_1 за договором № 8205422917.
27 січня 2022 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 27/01/2022. Відповідно договору ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. В тому числі за договором № 77577793.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. В тому числі за договором № 77577793.
28 серпня 2025 року було укладено договір факторингу № 28-08/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77577793.
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до ОСОБА_1 за договором № 77577793.
26 липня 2024 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «Міолан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4710223.
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до ОСОБА_1 за договором № 4710223.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 8205422917 від 24 травня 2021 року відповідно до розрахунку заборгованості на день формування позовної заяви становить 3674 грн.28 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) -2366,36 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 0,02 грн.; заборгованість за комісіями -1307,90 грн.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 77577793 від 03 вересня 2021 року відповідно до розрахунку заборгованості на день формування позовної заяви становить 43 096,51 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) -12 652,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 30 212,97 грн.; інфляційні збитки – 202,43 грн.; нараховані 3% річних – 29.11 грн.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 4710223 від 09 грудня 2021 року відповідно до розрахунку заборгованості на день формування позовної заяви становить 13 619,75 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) -4 500,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 8 169,75 грн.; заборгованість за комісіями – 950,00 грн.
Просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у сумі 60 390,54 грн., витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та на правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн.
Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року позов задоволено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитними договорами № 8205422917 від 24 травня 2021 року, № 77577793 від 03 вересня 2021 року, № 4710223 від 09 грудня 2021 року у розмірі 60 390,54 гривень.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, комісії, інфляційних збитків, 3% річних та витрат на правничу допомогу, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача лише тіло кредиту за кредитними договорами. 
З апеляційної скарги вбачається, що відповідач оскаржує рішення, в частині стягнення відсотків за користування кредитом, комісії, інфляційних збитків, 3% річних, а також витрат на правничу допомогу, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Судом першої інстанції встановлено, що 24 травня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено договір № 8205422917. Цей кредитний договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» складають єдиний кредитний договір. Сума кредиту – 7 099,00 грн. Строк кредиту – 3 місяці. Процентна ставка за надання кредиту 10,00 % - 500,00 грн., річна процентна ставка – 0,01%, реальна річна процентна ставка – 757,88 % річних. Загальні витрати за кредитом - 2 629,82 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту – 9 228,82 грн.
20 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу № 200921, відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало( відступило) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а АТ «Таскомбанк» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. В тому числі за договором № 8205422917.
Згідно виписки по особовому рахунку кредитного договору № 8205422917 вбачається, що заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) складає 2 366,36 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 0,02 грн., заборгованість за комісіями – 1 307,90 грн. А всього – 3 674,28 грн.
21 грудня 2023 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу № НІ/11/14-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» передало ( відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. В тому числі за договором № 8205422917. Згідно реєстру прав вимоги до договору факторингу № НІ/11/14-Ф від 21 грудня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 8205422917 на суму 3 674,28 грн.
28 серпня 2025 року було укладено договір факторингу № 28-08/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №8205422917.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Факторинг Партнерс» станом на 28 серпня 2025 року заборгованість за кредитним договором № 8205422917 складає 3 674,28 грн.
03 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір № 77577793. Договір укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом я надсилання електронного повідомленням про прийняття пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За умовами договору позивач надав відповідачу грошові кошти шляхом перерахунку на банківський картковий рахунок. Сума кредиту – 12 652,00 грн. Базова процентна ставка – 1,99 %, нараховується за кожен день користування кредитом. Процентна ставка за понадстрокове користування кредитом – 2,70 %, пеня – 2,70 %, орієнтовна загальна вартість кредиту – 19 827,58 грн. В разі неповернення/ повернення не в повному розмірі позики та процентів, має право нараховуватись проценти, але не більше 90 днів.
З довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 17 березня 2025 року № КД-000019210/ТНПП вбачається, що 03 вересня 2021 року ОСОБА_1 було перераховано кошти в розмірі 12 652,00 грн.
З розрахунку заборгованості за договором № 77577793 вбачається, що проценти нараховувались з 03 вересня 2021 року по 01 січня 2022 року. Всього розмірі заборгованості складає 42 864,97 грн.
27 січня 2022 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. В тому числі за договором № 77577793.
З розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» за договором № 77577793 вбачається, що розмір заборгованості на дату початку розрахунку 27 січня 2022 року складає 42 864,97 грн. Станом на 10 січня 2023 року розмір заборгованості складає 43 096,51 грн. ТОВ «Вердикт Капітал» дораховано 29,11 грн. 3% річних за користування грошовими коштами та 202,43 грн. – інфляційних збитків.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. В тому числі за договором № 77577793.
З розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр» слідує, що розмір заборгованості відповідача станом на 28 серпня 2025 року складає 43 096,51 грн.
28 серпня 2025 року було укладено договір факторингу № 28-08/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77577793.
З розрахунку заборгованості ТОВ Факторинг Партнерс» слідує, що розмір заборгованості відповідача станом на 05 листопада 2025 року складає 43 096,51 грн.
09 грудня 2021 року між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 укладено договір № 4710223. Сума кредиту – 5 000,00 грн. Строк кредиту –15 днів , до 24 грудня 2021 року. Комісія за надання кредиту – 950,00 грн., (19,00%) проценти – 1875,00 грн. – 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна базова ставка – 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Загальні витрати за кредитом – 7 825,00 грн.
Договір укладено в електронній формі та підписано за допомогою одноразового ідентифікатора S27951 09 грудня 2021 року о 18.25 год.
Згідно з відомості ТОВ «Міолан» про щоденні нарахування та погашення за договором № 4710223 вбачається, що сума надання кредиту – 5 000,00 грн., проценти нараховувались в період з 10 грудня 2021 року по 04 березня 2022 року. Загальна сума заборгованості – 13 619, 75 грн., з яких заборгованість за кредитом (залишок по кредиту) - 4500,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом – 8169,75 грн., заборгованість по комісії – 950,00 грн.
26 липня 2024 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 28-08/25, відповідно до якого ТОВ «Міолан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4710223.
Відповідно до реєстру боржників та розрахунку заборгованості ТОВ «Факторинг Партнерс» розмір заборгованості за договором № 4710223 складає 13 619,75, з яких 4 500,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 8 169,75 грн. – заборгованість за відсотками, 950,00 грн. – комісія.
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконав, тому виникла заборгованість за договорами № 8205422917 від 24 травня 2021 року № 77577793 від 03 вересня 2021 року, № 4710223 від 09 грудня 2021 року у розмірі 60 390,54 грн.
Враховуючи названі договори відступлення прав вимоги, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 тому, суд вважає, що ТОВ «Факторин Партнерс» є належним позивачем щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами № 8205422917 від 24 травня 2021 року, № 77577793 від 03 вересня 2021 року, № 4710223 від 09 грудня 2021 року.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем факт отримання кредитних коштів у загальній сумі 19518,36 гривень відповідно до умов договорів № 8205422917 від 24 травня 2021 року, № 77577793 від 03 вересня 2021 року, № 4710223 від 09 грудня 2021 року не заперечується та не оспорюється факт укладення вказаних договорів. Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачем зобов`язань з повернення суми кредитів та сплати процентів.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
За договорами факторингу позивач набув права вимоги за цими кредитними договорами, що не оспорюється відповідачем.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідач погоджується, що ним дійсно було взято кредитні кошти в загальному розмірі 19518,36 гривень, та які він не повернув: за кредитним договором № 8205422917 від 24 травня 2021 року в розмірі 2366,36 гривень; № 77577793 від 03 вересня 2021 року в розмірі 12652,00 гривень, № 4710223 від 09 грудня 2021 року в розмірі 4500 грн. 
Однак відповідач заперечує щодо нарахування відсотків за користування кредитами, комісії, інфляційними втратами та 3% річних за прострочення боргових зобов`язань в розмірі 40872,18 гривень, оскільки такі були нараховані та стягнуті судом неправомірно.
За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК україни).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
Суд першої інстанції задовольняючи позов в частині стягнення відсотків, комісії та штрафних санкцій виходив з того, що матеріали справи не містять відповідних документів, як доказів звільнення ОСОБА_1 від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитами в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». 
На думку колегії суддів вказані висновки є помилковими та зроблені без повного з`ясування фактичних обставин справи.
ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
В ст. 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в чинній редакції) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (яка діяла на момент укладання кредитних договорів, їх дії та нарахування відсотків у редакції від 23 квітня 2021 року) передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
З аналізу вказаної норми права (в чинній редакції та редакції на час укладання кредитних договорів) вбачається, що пільги щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій за договорами кредиту мають такі категорії військовослужбовців:
- які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову;
- інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції або у відсічі збройної агресії рф проти України.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Статтею 3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
У ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено види військової служби:
базова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
В матеріалах справи містяться копії документів, що підтверджують перебування ОСОБА_1 на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) з 29 вересня 2016 року по даний час, відповідно до довідки форми 5 від 08 грудня 2025 року за № 177/486/400/774пе; копія військового квитка № НОМЕР_3 від 01 листопада 2016 року, з відмітками про проходження відповідачем військової служби з зазначенням військових частин; копія посвідчення серії НОМЕР_4 від 02 квітня 2018 року, яке підтверджує наявність у відповідача статусу «учасника бойових дій»; копія довідки про безпосередню участь особи ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 17 січня 2017 року по 31 жовтня 2017 року; копія витягу з наказу № 90/дск від 09 квітня 2020 року Командувача об`єднаних сил МО України про відрядження старшого солдата ОСОБА_1 та посвідчення про відрядження останнього з 09 березня 2020 року до окремого розпорядження до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у Донецькій та Луганській областях; копії довідки про обставини травми (поранення,контузії каліцтва) від 20.06.2025 року ОСОБА_1 відповідно до якої 27 серпня 2024 року під час виконання бойового завдання останній отримав поранення; довідка ВЛК № 2025-0730-1146-3873-0 від 30 липня 2025 року старшого солдата ОСОБА_1 про наслідки отримання травми під час виконання бойового завдання. 
З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори були укладені 24 травня 2021 року, 03 вересня 2021 року та 09 вересня 2021 року, а з 29 вересня 2016 року по даний час відповідач є військовослужбовцем, який безпосередньо приймав участь у бойових діях під час особливо періоду, а тому за час проходження військової служби ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, не повинні були нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за кредитними договорами, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (як в чинній редакції так і редакції на час укладання договорів та нарахування відсотків, комісії та штрафів), оскільки він брав безпосередню участь у захисті країні, не залежно від того чи в часи АТО та ООС, чи під час повномасштабного вторгнення після 24 лютого 2022 року. Це право активується з першого дня такої участі і зберігається на весь подальший час служби під час дії особливого періоду.
Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем становить: за кредитними договорами № 8205422917 від 24 травня 2021 року в розмірі 2366,36 гривень; № 77577793 від 03 вересня 2021 року в розмірі 12652,00 гривень, № 4710223 від 09 грудня 2021 року в розмірі 4500 грн, що становить тіло кредиту, яке відповідач отримав та не повернув, що не заперечується сторонами, а тому саме такий розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про доведеність вимог позивача, в частині стягнення заборгованості за відсотками, комісії та штрафними санкціями в розмірі 40872,18 гривень.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції, в частині визначення розміру заборгованості за відсотками, комісії, та штрафними санкціями, зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд у цій справі судове рішення скасовує, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат. 
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 782,91 гривень (що становить 32,32% задоволених позовних вимог), а з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3080, 65 гривень, що становить 67,68 % відмовлених позовних вимог.
Окрім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3000 гривень витрати на правничу допомогу, які документально підтвердженні, та є співмірними з складністю даної справи.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене та положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача ОСОБА_1 на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат позивача у розмірі 702,26 гривень ( 3000 грн+782,91 грн) – 3080,65 грн.).
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (ЄДРПОУ 42640371) заборгованість за кредитним договором № 8205422917 від 24 травня 2021 року в розмірі 2366,36 гривень, за кредитним договором № 77577793 від 03 вересня 2021 року в розмірі 12652,00 гривень, за кредитним договором № 4710223 від 09 грудня 2021 року у розмірі 4500 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (ЄДРПОУ 42640371) 702,26 гривень різниці у судових витратах.
В решті позову відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя: 

Судді: