Справа № 161/7583/25 	Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/60/26  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
секретар судового засідання Черняк О. В.,
з участю:
представників позивача адвокатів Шваліковської В.О., Кумановського Л.М.,
представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Деймос-М" адвоката Шевчука В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Деймос-М", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс", Дочірнього підприємства Малого приватного підприємства "Рексал", Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Відо-ЛТД", Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайс Офіс", ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Луцька міська рада, про виділ частки із спільної часткової власності за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Деймос-М" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач  ОСОБА_1  в квітні 2025 року звернулася в суд з позовом до відповідачів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Деймос-М", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс", Дочірнього підприємства Малого приватного підприємства "Рексал", Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Відо-ЛТД", Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайс Офіс", ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Луцька міська рада, про виділ частки із спільної часткової власності. Позов мотивовано тим, що 18 квітня 2002 року між ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Перчук І.М., зареєстрований в реєстрі за № 920, та на підставі Договору видано Реєстраційне посвідчення від 26.04.2002, яке записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 17, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала у спільну часткову власність 12/100 частин адміністративного будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: торговий зал 7-1 площею 29,7 кв.м, вбиральня 7-2 площею 1,2 кв.м, комора 7-3 площею 1,7 кв.м, кухня 7-4 площею 27,9 кв.м, комора 7-5 площею 9,2 кв.м, загальною площею 69,7 кв.м, що становить 3/100 частини адмінбудинку; та підвал 4-1 площею 19,7 кв.м, підвал 4-2 площею 116,7 кв.м, підвал 4-4 площею 10,9 кв.м, коридор 4-3 площею 8,2 кв.м, підвал 4-5 площею 7,0 кв.м, підвал 4-6 площею 6,4 кв.м, загальною площею 168,9 кв.м, що становить 9/100 частин адмінбудинку. У 2008 році, у зв`язку з необхідністю провести реконструкцію, ОСОБА_1 звернулась до співвласників для надання їх згоди на проведення ремонту та реконструкцію, а також добудову до 12/100 частини адміністративного будинку. Нотаріально посвідчена згода була надана усіма співвласниками та додатково було зазначено, що співвласники не заперечують проти набуття права власності гр. ОСОБА_1 на зведену добудову. Крім того, у вище зазначених заявах, співвласники станом на 2008 рік, а саме: ОСОБА_12 , ТОВ "Відо-ЛТД", ТОВ "Інвест-сервіс", ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ТОВ "Саламандра", ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ТОВ "Агро-Вест К", Спеціалізоване державне підприємство Укрспец`юст Міністерства юстиції України, ОСОБА_25 зазначили, що вони не заперечують щодо набуття права власності. Позивачем було виготовлено усю необхідну документацію щодо підготовки до проведення будівельних робіт та 02 листопада 2011 року зареєстровано декларацію № ВЛ 08311069382 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини адміністративного будинку під бар та офісні приміщення на АДРЕСА_1 , в Інспекції державного архітектурного контролю у Волинській області, яка розміщена на сайті www.e-construction.gov.ua. У 2014 році на підставі Рішення Луцької міської ради № 62/47 від 27.07.2014 ОСОБА_1 було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 . Після проведення топографо-геодезичних робіт, у 2015 році було укладено Договір оренди землі між територіальною громадою міста Луцька Волинської області, від імені якої діяла Луцька міська рада, та ОСОБА_1 , яка отримала у користування земельну ділянку загальною площею 0,0216 га, строком на 5 років. У 2020 році було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 12.06.2015, строком на 5 років. Укладення Договору оренди та в подальшому додаткової угоди до договору оренди підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 40915865 від 20.07.2015 та № 239670530 від 04.01.2021. ОСОБА_1 було проведено необхідні заходи щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за адресою АДРЕСА_1 , та укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька № 16. У 2020 році позивачем завершено проведення реконструкції та зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) ВЛ № 1412015770724, будівельні роботи на якому здійснювалися на підставі декларації про початок їх виконання. Згідно технічного паспорта № ТІ01:4597-2431-3388-7495 (інвентаризаційна справа № 8641) 12/100 частин адміністративного будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , є групою нежитлових приміщень, які є самостійним об`єктом нежитлового майна. Чинним законодавством передбачена державна реєстрація права власності на закінчений об`єкт у результаті реконструкції за отримання згоди усіх співвласників. У жовтні 2023 року ОСОБА_1 було надіслано листи співвласникам з пропозицією/проханням звернутися до приватного нотаріуса для надання нотаріально посвідченої згоди на проведення державної реєстрації права власності на закінчений об`єкт у результаті реконструкції. Однак, жоден із співвласників не звернувся до приватного нотаріуса для надання згоди. Таким чином, у ОСОБА_1 виникла потреба у виділі 12/100 частини адміністративного будинку, оскільки неможливо отримати згоду всіх співвласників об`єкту нерухомості та зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна після реконструкції. Судовим експертом сформовано висновок № 2-11/24 від 30.11.2024 щодо технічної можливості припинення режиму спільної часткової власності та виділу в натурі в особисту приватну власність ОСОБА_1 12/100 частин адміністративного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Посилаючись на ст. 364 ЦК України, просить суд припинити право спільної часткової власності на 12/100 частин адміністративного будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Виділити із спільної часткової власності в особисту приватну власність ОСОБА_1 самостійний об`єкт нерухомого майна - бар та офісні приміщення, що становлять 12/100 частин адміністративного будинку, що складаються з: підвал (коридор (1) площею 18,8 кв.м, комора (2) площею 5,0 кв.м; комора (3) площею 4,7 кв.м; приміщення (4) площею 82,4 кв.м; підсобне приміщення (5) площею 3,2 кв.м; підсобне приміщення (6) площею 4,0 кв.м; коридор (7) площею 9,5 кв.м; санвузол (8) площею 1,8 кв.м; санвузол (9) площею 2,5 кв.м; санвузол (10) площею 1,7 кв.м; приміщення (11) площею 19,4 кв.м; загальна площа по підвалу 153,0 кв.м; І-й поверх з прибудовою: коридор (12) площею 12,3 кв.м, комора (13) площею 4,7 кв.м, санвузол (14) площею 1,8 кв.м; санвузол (15) площею 1,4 кв.м, коридор (16) площею 2,9 кв.м, санвузол (17) площею 1,5 кв.м, санвузол (18) площею 1,4 кв.м, санвузол (19) площею 1,2 кв.м, санвузол (20) площею 1,4 кв.м, паливна (21) площею 10,4 кв.м, приміщення бару (22) площею 119,8 кв.м, приміщення (23) площею 5,2 кв.м, приміщення (24) площею 4,3 кв.м, приміщення (25) площею 4,3 кв.м, кухня (26) площею 13,2 кв.м, коридор (27) площею 19,2 кв.м, приміщення (28) площею 8,5 кв.м, сходи (29) площею 7,4 кв.м, площа першого поверху з прибудовою 220,9 кв.м, загальна площа 373,9 кв.м, що становлять один об`єкт, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено повністю.
Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Деймос-М" подало апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції виділив у власність приміщення, в яких розташовані комунікації щодо усього загального приміщення, що позбавляє інших співвласників здійснювати обслуговування об`єкта нерухомості, адже, спільний ввід водопостачання та каналізації був переданий у власність позивачці. Аналіз статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває су спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. В матеріалах справи відсутні проекти розподілу інженерних мереж, зокрема водопостачання та водовідведення, електропостачання, які б дозволили зробити однозначний висновок про реальний виділ і мереж у окремий об`єкт нерухомості. Відтак, хай навіть фізичний виділ можливий, проте неможливо встановити чи дійсно мережі розділені фактично і чи будівництво мереж здійснено у відповідності до будівельних норм. І навпаки, не розділення таких мереж, а тісний їх взаємозв`язок буде унеможливлювати виділ об`єкта нерухомості в окрему одиницю. Додатковим доказом незаконності рішення є той факт, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Деймос-М" ставив питання про витребування у позивача проекту реконструкції системи водовідведення та водопостачання та проекту реконструкції системи енергопостачання. Суд такі клопотання не розглянув, фактів виділу комунікацій не дослідив. Просить скасувати рішення суду першої інстанції у цій справі та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.
Позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Шваліковську В. О. подала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що суд першої інстанції досліджував висновок експерта № 2-11/24 від 30.11.2024, який було визнано належним та допустимим доказом, не було оскаржено чи спростовано в суді першої інстанції та не ставиться під сумнів в апеляційній скарзі. Встановлено, що підвальні приміщення, що входять в 12/100 частин адміністративного будинку не є технічними, не є допоміжними приміщеннями, а є нежитловим ізольованим самостійним об`єктом нерухомого майна. У розділі 6 висновку експерта розглядалось питання технічної можливості виділу 12/100 частин адміністративного приміщення із дотриманням Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.05.2007 № 55. Експертом досліджено всі питання, які впливали на можливість здійснити виділ 12/100 частин адміністративного приміщення в особисту приватну власність. Стаття 364 ЦК України, на яку посилається Товариство з обмеженою відповідальністю "Деймос-М" у апеляційній скарзі, регулює виділ частки із майна, що є спільній частковій власності, однак, в подальшому робить висновок щодо спільної сумісної власності. Співвласники адміністративного приміщення за адресою АДРЕСА_1 , володіють приміщеннями саме на праві спільної часткової власності із визначеними розмірами частки, а тому суд не може визначити вже визначені частки, тому такі положення не застосовуються у цій справі. Апелянт також зазначає щодо проведення ОСОБА_1 добудови, однак, у позивача наявні всі документи на проведення добудови, які перевірені та затверджені відповідними компетентними органами та не були скасовані на жодному з етапів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.04.2025 у справі № 357/3145/20 вказала, що добудови, прибудови або будь-які поліпшення, які зробив один із співвласників будівлі без згоди інших, не можуть впливати на розмір часток співвласників при поділі, а відтак і їх вартість, проте, якщо це технічно можливо, залишаються у володінні того, хто їх збудував. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у цій справі – без змін.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Деймос-М" адвокат Шевчук В. В. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.
Представники позивача ОСОБА_1 адвокати Шваліковська В.О., Кумановський Л.М. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнали та просили залишити її без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що за договором купівлі-продажу від 18.04.2002 року ОСОБА_1 отримала у спільну часткову власність 12/100 частин адміністративного будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: торговий зал 7-1 площею 29,7 кв.м, вбиральня 7-2 площею 1,2 кв.м, комора 7-3 площею 1,7 кв.м., кухня 7-4 площею 27,9 кв.м, комора 7-5 площею 9,2 кв.м, загальною площею 69,7 кв.м, що становить 3/100 частини адмінбудинку; та підвал 4-1 площею 19,7 кв.м, підвал 4-2 площею 116,7 кв.м, підвал 4-4 площею 10,9 кв.м, коридор 4-3 площею 8,2 кв.м, підвал 4-5 площею 7,0 кв.м, підвал 4-6 площею 6,4 кв.м, загальною площею 168,9 кв.м, що становить 9/100 частин адмінбудинку.
Інші відповідачі у справі є співвласники цього ж адміністративного будинку.
У 2008 році ОСОБА_1 звернулась до співвласників для надання їх згоди на проведення ремонту та реконструкції, а також добудови до 12/100 частини адміністративного будинку. Нотаріально посвідчена згода була надана у 2008 році ОСОБА_12 , ТОВ Відо-ЛТД, ТОВ Інвест-сервіс, ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ТОВ Саламандра, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ТОВ Агро-Вест К, СДП Укрспец`юст Міністерства юстиції України, ОСОБА_25 і зазначено, що вони не заперечують щодо набуття права власності.
Позивачем 02 листопада 2011 року зареєстровано декларацію № ВЛ 08311069382 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини адміністративного будинку під бар та офісні приміщення на АДРЕСА_1 .
На підставі Рішення Луцької міської ради № 62/47 від 27.07.2014 ОСОБА_1 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 .
У 2015 році було укладено договір оренди землі між територіальною громадою міста Луцька Волинської області, від імені якої діяла Луцька міська рада, та ОСОБА_1 , яка отримала у користування земельну ділянку загальною площею 0,0216 га, строком на 5 років. У 2020 році було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 12.06.2015, строком на 5 років. 
У 2020 році позивачем було завершено проведення реконструкції та зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) ВЛ № 1412015770724, будівельні роботи на якому здійснювалися на підставі Декларації про початок їх виконання. Згідно технічного паспорта № ТІ01:4597-2431-3388-7495 (інвентаризаційна справа № 8641) 12/100 частин адміністративного будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , є групою нежитлових приміщень, які є самостійним об`єктом нежитлового майна.
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 було надіслано листи співвласникам з пропозицією/проханням звернутися до приватного нотаріуса для надання нотаріально посвідченої згоди на проведення державної реєстрації права власності на закінчений об`єкт у результаті реконструкції. Жоден із співвласників не звернувся до приватного нотаріуса для надання згоди. 
У висновку судового експерта Згораник Н.М. за результатом проведення будівельно-технічної експертизи № 2-11/24 від 30.11.2024 визначено єдиний можливий варіант виділу 12/100 частин адміністративного будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності та виділу прибудованої до першого поверху частини будівлі. Вказано, що в результаті виконаних будівельно-монтажних робіт групу існуючих приміщень підвального та першого поверхів разом з прибудованими приміщеннями сформовано в об`єкт, який можна вважати окремим об`єктом нерухомого майна.
Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.
Частинами першою-третьою статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.
Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.05.2007 № 55, втратила чинність 11.12.2023.
Відповідно до ч. 1 ст. 332 ЦК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. За таких умов, у разі проведення реконструкції, добудови об`єкта нерухомого майна утворюється нова річ. Право власності на створений у результаті реконструкції об`єкт виникає лише після його державної реєстрації. 
Апеляційним судом встановлено, що позивач провела реконструкцію об`єктів нерухомості, що складали 12/100 частин і на даний час об`єктів, які її належали відповідно до договору купівлі-продажу від 18 квітня 2002 року не існує. Після проведення реконструкції, добудови частини адміністративного будинку утворився новий об`єкт – бар та офісні приміщення.
Позивач не зверталась в установленому порядку до державного реєстратора для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Позивач не подала до суду документ, а саме зареєстровану декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, що засвідчувала прийняття в експлуатацію закінченого будівництва рекунструйованого об`єкта нерухомого майна. Висновок судової експертизи не може замінити такого документа.
Крім того апеляційним судом встановлено, що виділ 12/100 частини адміністративного будинку буде порушувати права та інтереси інших співвласників нерухомого майна адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 . Так, встановлено і це визнано позивачем, що у підвальному приміщенні, яке просить позивач виділити їй у власність, знаходяться системи водопостачання, водовідведення (труби, кран перекриття води), які обслуговують весь адміністративний будинок.
У матеріалах справи містяться заяви співвласників ОСОБА_12 , ТОВ “Відо-ЛТД”, ТОВ “Інвест-Сервіс”, ОСОБА_10 , ТОВ “Саламандра”, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , датовані травнем 2008 року, у яких надано їх згоду на проведення ремонту та реконструкцію адміністративного приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі добудову до нього, та зазначено, що співвласники не заперечують проти набуття права власності гр. ОСОБА_1 , співвласником зазначеного адміністративного приміщення, на зведену нею добудову до адміністративного приміщення на вул. Коперніка в місті Луцьку.
У заявах ТОВ “Саламандра”, ТзОВ “Агро-Вест К”, СДП Укрспецюст зазначено, що реконструкція комунікаційних мереж (водо-, газо-, тепло-, електропостачання, тощо) буде проводитись лише за попередньою нотаріальною згодою. Такої згоди суду не надано. На час розгляду справи у суді першої інстанції не було укладено договору, яким би було визначено можливість доступу інших співвласників будівлі до загальних комунікацій, що знаходяться в підвальному приміщенні.
Відповідачу ТОВ “Деймос-М” належить на праві спільної часткової власності 31/200 частина адміністративного будинку в АДРЕСА_1 (дата державної реєстрації – 02.03.2018).
Таким чином, виділ із спільної часткової власності майна позивачу порушує права ТОВ “Деймос-М” та інших співвласників.
При ухваленні судом першої інстанції рішення не було враховано, що у позивача відсутнє право власності на об`єкт нерухомого майна (бар та офісні приміщення), виділ частки в натурі буде порушувати права інших співвласників щодо користування майном, що перебуває у спільній частковій власності.
ОСОБА_26 не зареєструвала в установленому порядку право власності на 12/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 з реконструкцією, а тому не може бути проведено виділ частки із спільної часткової власності. Відсутність державної реєстрації права власності на частку у спільному майні перешкоджає проведенню її виділу. Виділ частки, як це передбачено ст. 364 ЦК України, вимагає юридичного підтвердження статусу співвласника.
Питання щодо виділу частки майна може розглядатись лише після введення до експлуатації та державної реєстрації цього нерухомого майна.
На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Деймос-М" задовольнити. 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року в цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові ОСОБА_1 про виділ частки із спільної часткової власності відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року.

Головуючий – суддя

Судді