ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 189/4449/23
2/0187/32/25 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2026 р. 
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караула О.А. за участі секретаря судового засідання Джунь І.Ю., представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), представника відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики
ВСТАНОВИВ:
08.12.2023 до Покровського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що ним особисто було передано в борг ОСОБА_4 грошові кошти на суму 135 000 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 10.11.2023 становить суму 4 864 860.00 грн.
На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 02.01.2019 із зазначенням умов їх повернення.
Відповідно до умов розписки, відповідач мав повернути борг частинами у розмірі 45 000 доларів США в рік, протягом трьох років не пізніше 2021 року. Тобто останній платіж, відповідно до розписки повинен бути повернутий в свічні 2021 року, однак кошти відповідач не повернув, неодноразові звернення позивача в телефонному режимі щодо повернення коштів відповідачем ігноруються.
29.09.2023 позивач направив відповідачу письмову вимогу про повернення коштів, а 23.10.2023 від останнього надійшла відповідь, в якій він зазначив про відсутність у нього боргової розписки та просив її направити на його адресу про можливість її задоволення.
За наведеного позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 135 000.00 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 10.11.2023 становить суму 4 864 860.00 грн, в рахунок погашення боргу за розпискою від 02.01.2019; стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 13 420.00 грн та на правничу допомогу у розмірі 8 000.00 грн
Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2023 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики передано за підсудністю до Петриківського районного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2024 позовну заяву повернуто позивачу, у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.04.2024 ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2024 скасовано, а справу передано для продовження розгляду по суті в суд першої інстанції.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
07.05.2024 від відповідачів ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позову відмовити. Обгрунтовуючи відзив, відповідач зазначив, що дійсно у січні 2019 року позивач пообіцяв йому надати грошові кошти за умови попереднього написання розписки, проте гроші позивач не передав, а розписку не повернув. Підтвердженням даного факту є відсутність в розписці відомостей щодо місця, дати та способу передачі грошових коштів у борг. Також поведінка позивача свідчить про те, що грошові кошти не передавалися, оскільки позивач не звертався до відповідача та не вживав заходів щодо отримання грошових коштів майже 5 років. В матеріалах справи відсутня боргова розписка, яка б містила відомості щодо умов, місця, дати та способу передачі грошових коштів у борг. Сам по собі факт написання розписки без передачі грошей не породжує у майбутньому обов`язку позичальника повернути обумовлену в розписці суму грошей.
27.05.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач стверджує, що єдиним належним доказом існування заборгованості відповідача є наявна у позивача боргова розписка.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.06.2024 за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 зобов`язано позивача ОСОБА_3 надати до суду:
документи, що підтверджують походження суми 135 000 доларів США (банківські виписки, договори щодо операцій з коштами, декларації про майновий стан і доходи, довідки податкових органів про сплачені податки тощо), а за відсутності вказаних документів надати письмові пояснення з приводу походження вказаної суми коштів;
відомості про дату та місце передачі коштів в борг в розмірі 135 000 доларів США та свідків, що були присутні при їх передачі (П.І.П., місце проживання, контактні дані).
витребувано від Головного управління ДПС у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ ВП 43995486, м. Кропивницький, вул.. Велика Перспективна, 55) відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору по фізичні особі – платнику податків ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 2009 по 2019 рік включно;
призначено у справі судово-психологічну експертизу із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, що розташований за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Січіславська Набережна, 17, оф.801.
На вирішення експертизи поставлено питання :
1.Чи вказують психологічні реакції ОСОБА_3 на те, що у його пам`яті наявна значуща інформація про передачу ОСОБА_4 грошових коштів в борг в розмірі 135 000 доларів США?
2.Чи вказують психологічні реакції ОСОБА_4 на те, що у його пам`яті наявна значуща інформація про отримання у ОСОБА_3 грошових коштів в борг в розмірі 135 000 доларів США?
Провадження в справі зупинено.
28.06.2024 на виконання ухвали суду з Головного управління ДПС у Кіровоградській області надійшли відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору по фізичні особі – платнику податків ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 2009 по 2019 рік включно.
06.11.2024 з Дніпропетровського науково-дослідному інституту судових експертиз надійшов висновок судового експерта, у зв`язку з чим ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07.11.2024 провадження в справі було поновлено.
Ухвалою суду від 10.12.2024 підготовче провадження у вказаній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
20.02.2025 з метою розгляду клопотання представника відповідача Войтенко К.В. про призначення судової технічної експертизи документу – боргової розписки від 02.01.2019,суд повернувся до розгляду справи у підготовчому провадженні, призначено судову технічну експертизу документу – боргової розписки від 02.01.2019, провадження в справі зупинено.
Ухвалою суду від 03.07.2025 було вирішено виправити допущені описки у тексті ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року (повному тексті ухвали виготовленому та підписаному 20.02.2025) про призначення експертизи у справі та замість невірного зазначити вірно назву призначеної експертизи – комплексна судова технічна експертиза.
22.07.2025 до суду надійшло клопотання в.о. директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України Ількової Н.В. про неможливість виконання зазначеної вище ухвали та надання висновку експерта, тож і закриття провадження у цивільній справі.
Ухвалою суду від 11.08.2025 призначено у справі комплексну судову технічну експертизу документу – боргової розписки від 02.01.2019, проведення якої доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, що знаходиться по вул. Січеславська Набережна, 17 оф. 801 у м. Дніпро. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.
25.02.2026 до суду з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів № 2863-25 від 13.02.2026 за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи документу – боргової розписки від 02.01.2019
Ухвалою суду від 07.04.2026 підготовче провадження у вказаній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх з підстав, що зазначені в позовній заяві. Надала додаткові пояснення, що кошти в розмірі 135 000 доларів США були отримані відповідачем у АДРЕСА_1 у присутності дружини позивача ОСОБА_5 та її батька ОСОБА_6 . Крім того зазначила, що висновок судово-психологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа не є допустимим доказом по справі. Позивач не приймав участі у судово-психологічній експертизі у зв`язку з тим, що дане дослідження може негативно вплинути на стан його здоров`я, адже він має діагноз «Міокардетичний кардіосклероз». Наявність у позивача оригіналу боргової розписки є єдиним та належним доказом передавання коштів відповідачу та невиконання останнім своїх боргових зобов`язань. 
Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували з підстав, що зазначені у відзиві до позовної заяви за необґрунтованістю, а також просив застосувати строк позовної давності. Позивач пояснив, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем для виробничих потреб в 2019 році він дійсно потребував коштів у розмірі 50 000 доларів США, у зв`язку з чим звернувся до ОСОБА_3 отримати в борг такі кошти. ОСОБА_3 пообіцяв надати кошти в борг за умови попереднього написання розписки та за умови, що в розписці будуть зазначені відсотки у розмірі 85 000 доларів США, а розписка буде датована січнем 2019 року. У зв`язку з довірою до ОСОБА_3 він написав таку розписку, однак коштів від нього не отримав. Після цього він припинив будь-які стосунки з ОСОБА_3 і навіть не думав, що останній буде вимагати в майбутньому повернення не отриманих коштів.
Суд, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позивачем на підтвердження свої позовних вимог було надано наступні письмові докази:
Згідно оригіналу письмової розписки від 02.01.2019 ОСОБА_4 взяв в борг у ОСОБА_3 гроші в сумі 135 000 доларів США для оплати землі в рахунок договору підряду. Зобов`язується повернути вказану суму частинами на протязі трьох років по 45 000 доларів США в рік не пізніше 2021 року. Розписка написана власноручно в присутності двох свідків (без зазначення даних про свідків) (Т. 2 а.с. 41).
Згідно висновку експертів № 2863-25 від 13.02.2026 розписка від 02.01.2019 виконана рукописним способом, пастою синьо-фіолетового кольору для кулькових ручок, ознак монтажу шляхом механічного з`єднання або із застосуванням комп`ютерної чи копіювально-розмножувальної техніки не виявлено (Т. 2 а.с. 198-209).
В матеріалах справи міститься письмова вимога позивача від 28.09.2023 на адресу відповідача про повернення коштів, а також письмова відповідь останнього від 14.10.2023, в якій відповідач зазначив про відсутність у нього боргової розписки та з метою розгляду обґрунтованості такої вимоги просив направити на його адресу її завірену копію (Т. 1 а.с. 8, 10).
Свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що вона є дружиною позивача. У них з відповідачем раніше склалися дружні та ділові стосунки. У сторін по справі було спільне підприємство «Журавлинка». Їй відомо, що після нового року у 2019 році позивач надавав в борг відповідачу 20 000 доларів США та 35 000 доларів США, а в кінці травня 2019 року надав в борг 80 000 доларів США, про що відповідачем була написана розписка на загальну суму 135 000 доларів США. Дату розписки вирішили вказати 02.01.2019, щоб був врахований розмір відсотків. Розписка та передача коштів у розмірі 80 000 доларів США відбувалися в будинку за адресою: АДРЕСА_2 у її присутності та в присутності її батька ОСОБА_6 , який помер в 2021 році. Вказані кошти належали їй та її померлому батьку, який працював пілотом та був заможною людиною. Крім того свідок сама працює приватним підприємцем з 2001 року та заробляє достатньо коштів, щоб надати чоловіку в розпорядження суму коштів зазначену в розписці. Після написання розписки відповідач обіцяв повернути кошти, однак у зв`язку з епідемією «Ковід» та бойовим діями в країні позивач довго не звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів. Також пояснила, що позивач не приймав участі у судово-психологічній експертизі у зв`язку зі станом його здоров`я, адже він має захворювання серця. 
Разом з тим відповідач, не заперечуючи факт написання ним боргової розписки, як на підставу не визнання позову посилався на фактичне не отримання ним в борг суми коштів, що в ній зазначена та взагалі відсутність фінансової спроможності позивача надати в борг таку суму коштів.
На підтвердження вказаних доводів відповідача судом були досліджені наступні докази:
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору по фізичні особі – платнику податків ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 2009 по 2019 рік включно, за вказаний період ОСОБА_3 було отримано доход в 2019 році 218 100 грн ( Т. 1 а.с. 138).
При цьому відповідачем, незважаючи на ухвалу суду про надання документів, що підтверджують походження суми 135 000 доларів США (банківські виписки, договори щодо операцій з коштами, декларації про майновий стан і доходи, довідки податкових органів про сплачені податки тощо), письмових доказів походження такої суми коштів не надано. Замість цього в судовому засіданні надані письмові та усні пояснення, відповідно до яких вказана сума коштів належить дружині позивача та її батьку, оскільки вони відносяться до заможної родини.
Відповідно до висновку експерта №1388-24 від 21.10.2024 за результатами проведення судової психологічної експертизи, що була проведена експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено наступне:
1.Надати відповідь на питання «Чи вказують психологічні реакції ОСОБА_3 на те, що у його пам`яті наявна значуща інформація про передачу ОСОБА_4 грошових коштів в борг в розмірі 135 000 доларів США?» в межах цього дослідження не надається за можливе з причин, вказаних в дослідницькій частині цього висновку. 
(Згідно дослідницької частини цього висновку, надати відповідь на вищевказане питання було не можливо у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не з`явився до ДніпроНДІСЕ для проходження психологічного дослідження, будучи двічі повідомлений про його проведення 16.09.2024 та 20.09.2024, будь-яких клопотань про його перенесення не надходило.)
2. Генералізована сукупність психологічних реакцій, отриманих у ОСОБА_4 в ході дослідження із застосуванням спеціального технічного пристрою – комп`ютерного поліграфа, дозволила встановити відсутність у його пам`яті наявної значущої інформації про отримання у ОСОБА_3 грошових коштів в борг в розмірі 135 000 доларів США. (Т. 1 а.с. 182-201).
Згідно ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини другої статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Саме такий момент встановлений для договорів позики (стаття 1046 ЦК України).
Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України).
Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Отже, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії.
При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.
Відповідно до ст.. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
У Постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 589/4601/21 (провадження № 61-13788св23) Верховний Суд, аналізуючи допустимість врахування судом під час розгляду справи про стягнення коштів за борговою розпискою висновку експерта (зокрема, за результатами проведення психологічної експертизи із застосуванням поліграфа) зазначив, що такий висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі поряд з іншими письмовими, речовими й електронними доказами, а оцінка його як доказу здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом ст. 89 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ( ч.4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до висновку експерта №1388-24 від 21.10.2024 за результатами проведення судової психологічної експертизи встановлено відсутність у пам`яті ОСОБА_4 наявної значущої інформації про отримання у ОСОБА_3 грошових коштів в борг в розмірі 135 000 доларів США.
Крім того вказаним висновком встановлена неможливість надати відповідь на питання про те, чи вказують психологічні реакції ОСОБА_3 на те, що у його пам`яті наявна значуща інформація про передачу ОСОБА_4 грошових коштів в борг в розмірі 135 000 доларів США, оскільки ОСОБА_3 не з`явився до ДніпроНДІСЕ для проходження психологічного дослідження, будучи двічі повідомлений про його проведення 16.09.2024 та 20.09.2024, будь-яких клопотань про його перенесення не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
У постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року в справі №473/1343/18 зазначено, що стаття 109 ЦПК України встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо. Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи.
Оскільки ОСОБА_3 був обізнаний про проведення даної експертизи та не з`явився до ДніпроНДІСЕ для проходження психологічного дослідження, будучи двічі повідомлений про його проведення 16.09.2024 та 20.09.2024, будь-яких клопотань про його перенесення чи неможливість проведення не надходило, суд вважає, що його дії з приводу нез`явлення для проведення експертизи, що потягло за собою неможливість її проведення в цій частині мають умисний характер.
Суд вважає безпідставними пояснення представника позивача про неможливість позивача приймати участь у судово-психологічній експертизі у зв`язку з тим, що дане дослідження може негативно вплинути на стан його здоров`я, адже він має діагноз «Міокардетичний кардіосклероз» (Т. 2 а.с. 10)., адже суду не надано доказів, які б підтверджували неможливість проведення такого дослідження за наявності даної хвороби, а крім того клопотання про неможливість приймати участь в проведенні експертизи із зазначених підстав, позивач мав подати до експерта, і вже сам експерт повинен був надати йому оцінку, встановивши наявність чи відсутність протипоказань, пов`язаних зі станом здоров`я позивача для її проведення. 
Враховуючи, що експертиза була призначена з метою надання відповіді, в тому числі і на питання: «Чи вказують психологічні реакції ОСОБА_3 на те, що у його пам`яті наявна значуща інформація про передачу ОСОБА_4 грошових коштів в борг в розмірі 135 000 доларів США», та приймаючи до уваги, що відповідь на нього мала б важливе значення для наслідків розгляду справи, оскільки б підтверджувала чи спростовувала факт передачі коштів в борг, а ОСОБА_3 умисно від її проведення ухилився, суд визнає факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, зокрема той, що грошові кошт в борг в розмірі 135 000 доларів США ОСОБА_4 не передавалися.
До вказаного висновку суд прийшов відповідно до свого внутрішнього переконання, надавши аналіз доказам сторін та використовуючи в тому числі стандарт доказування "баланс імовірностей" (balance of probabilities). 
Так, на сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
В даному випадку наявність розписки, підписаної відповідачем не свідчить про укладення між сторонами договору позики, оскільки отримання коштів в борг заперечує відповідач, а його заперечення підтверджуються висновком судово-психологічної експертизи. В даній розписці попри те, що вона має дату написання, відсутня обов`язкова та істотна умова договору - дата передачі коштів. Факт написання відповідачем боргової розписки без попереднього отримання коштів від позивача при встановлених в содовому засіданні обставин, не є для суду чимось неможливим, адже як слідує з не спростованих позивачем пояснень відповідача, сторони з 2009 року перебували в дружніх та ділових відносинах, у зв`язку з чим у відповідача були підстави для довірливого відношення до позивача.
Разом з тим, відповідач безпідставно ухилився від участі в судово-психологічній експертизі, під час якої він міг підтвердити правдивість своїх пояснень щодо надання коштів в борг, переконливих доказів щодо неможливості її проведення суду не надав, як не надав суду доказів, що підтверджують його фінансову спроможність надати в борг суму 135 000 доларів США, адже згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, такою сумою коштів в 2019 році він не володів. Крім того для суду видається досить дивно ситуація, коли активність з повернення боргу позивач розпочинає лише в кінці 2023 року, в той час коли за умовами розписки борг повинен був виплачуватися частинами по 45 00 доларів США в рік, та не пізніше 2021 року.
Всі вищезазначені факти у своїй сукупності приводять суд до висновку про те, що з великою вірогідністю твердження позивача про передачу відповідачу в борг суму 135 000 доларів США не є правдивими та не заслуговують довіри.
Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки грошові кошти при підписанні договору позики не передавались у борг, то такий договір позики не є укладеним в розумінні закону, а отже і не підтверджено наявності у відповідача зобов`язань щодо повернення коштів за договором позики.
З огляду на зазначене, вимоги позивача, з підстав, заявлених при зверненні до суду, не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, суд не вбачає за необхідне вирішувати питання щодо застосовування строку позовної давності, що був заявлений представником відповідача, оскільки він застосовується лише у разі наявності підстав для задоволення позовних вимог, а таких судом встановлено не було.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу, суд залишає за позивачем. Крім того судом встановлено, що відповідач під час судового розгляду поніс витрати на проведення експертизи № 1388-24 від 21.10.2024 у розмірі 22 718 грн. 40 коп. Вказана сума судових витрат підлягає стягненню з позивача на користь відповідача. 
При вирішенні питання щодо розподілу витрат за проведення експертизи № 2863-25 від 13.02.2026 у розмірі 16 963,20 грн. суд керується положеннями п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Приймаючи до уваги той факт, що відповідач не заперечував написання ним боргової розписки, суд вважає, що клопотання про проведення судової експертизи на предмет її справжності, результати якої не підтвердили сумніви відповідача та призвело до значного затягування розгляду справи має ознаки зловживань правом, а тому справедливим є залишення вказаних витрат за відповідачем. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265,268,273,279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовної заяви  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики- відмовити.
Судові витрати  ОСОБА_3 зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу залишити за  ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовівитрати на проведення експертизи № 1388-24 від 21.10.2024 у розмірі 22 718 гривень 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );
Відповідач:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 )

Суддя О.А. Караул