Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №936/52/26 
Провадження №2-о/936/18/2026
24.02.2026     селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Тереля А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в селищі Воловець цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Воловецька державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, 
В С Т А Н О В И В:
16.01.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення- факту родинних відносин між фізичними особами, яку мотивувала наступним.
Заявник народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 під дошлюбним прізвищем ОСОБА_2 . У її свідоцтві про народження батьки записані як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після укладення шлюбу заяник змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_5 . Її мати ОСОБА_6 після укладення шлюбу не змінила своє дошлюбне прізвище із ОСОБА_7 на ОСОБА_2 , а тому правовстановлюючі документи в подальшому видавались матері на прізвище ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла і після її смерті відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно. Звернувшись до нотаріальної контори з метою оформити спадщину після смерті матері, заявник отримала відмову, оскільки з поданих нотаріусу документів не вбачається наявність родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_6 та заявником ОСОБА_1 . Зазначена невідповідність у документах унеможливлює оформлення спадщини.
Із урахуванням наведеного, заявник просить суд встановити факт, що має для неї юридичне значення- факт родинних відносин між фізичними особами, а саме те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , записана у свідоцтві про народження заявниці як ОСОБА_4 , була матір`ю ОСОБА_8 . 
Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримала з підстав та мотивів наведених у такій. 
Представник заінтересованої особи Воловецької державної нотаріальної контори- державний нотаріус Дідренцел В.Т. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення заяви не заперечує.
Заслухавши заявника, дослідивши заяву та письмові докази, додані до неї, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною першою статті 315 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі, родинних відносин між фізичними особами.
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав.
У відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.
Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Згідно статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Верховний Суд України в листі від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).
Рішення суду про встановлення родинних відносин не може бути підставою для внесення виправлень, змін чи доповнень в актовий запис, видачі заявнику нового паспорта.
Отже, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження, і такі факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.05.2025 року.
Після її смерті відкрилась спадщина на майно, що належало їй на праві власності.
Заявниця, вважаючи себе спадкоємцем за законом першої черги, звернулася до нотаріуса та отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заявником не надано доказів родинних відносин між нею та спадкодавцем за ступенем споріднення мати-дочка.
Родинні відносини (споріднення) у теорії права - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення.
Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.
Доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин, тощо.
Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення.
Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому записі має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах.
Тому суд повинен перевірити наявність причин, за яких неможливо отримати документ, що посвідчує цей факт, а потім наявність цього факту.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 суду надано: копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.06.1960 року, згідно з яким ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу заявника від 03.05.2019 року, відповідно до якого заявник змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_5 ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 21.05.2025 року, відповідно до якого 01.07.1959 року зареєстровано шлюб, відомості про одного з подружжя: до державної реєстрації шлюбу ОСОБА_7 , після- ОСОБА_4 , відомості про другого з подружжя- відсутні; копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 виданого 07.12.2002 року на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.05.2025 року, згідно з яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд констатує, що зазначені докази не доводять беззаперечно той факт, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , записана у свідоцтві про народження заявниці як ОСОБА_4 , була матір`ю ОСОБА_8 . 
На підставі наданих суду доказів неможливо прослідкувати спорідненість заявниці з померлою ОСОБА_6 . 
ОСОБА_1 не подано повні витяги з актів цивільного стану, за якими свідоцтва не збереглися, зокрема про народження спадкодавця, не надано доказів неможливості витребування відповідних документів (знищення, відсутності в архівах, неподання відповідними державними органами відповіді на звернення заявниці тощо).
Суд також не бере також до уваги письмові покази свідків, оскільки такі можуть бути лише додатковими доказами для підтвердження інших обставин, але не є достатніми для встановлення факту родинних зв`язків.
Відсутність належних та допустимих доказів не дають підстави вважати, що заявник та ОСОБА_6 мають родинні зв`язки за ступенем споріднення дочка-мати.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Проте належність доказів визначається тим, чи мають вони значення для вирішення справи.
Стаття 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У справах про встановлення родинних зв`язків предметом доказування є саме юридичний факт спорідненості, який, за загальним правилом, підтверджується документально.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що допустимими є докази, які одержані в порядку, встановленому законом. Показання свідків та фотографії не можуть замінити офіційні документи, які є єдиним законним підтвердженням фактів, що підлягають державній реєстрації.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 315-319 Цивільного процесуального кодексу України, суд 
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Воловецька державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення -відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з часу його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін: 
заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
заінтересована особа: Воловецька державна нотаріальна контора, місцезнаходження: Закарпатська область, Мукачівський район, селище Воловець, вул.Карпатська, 68, код 02883937.

Суддя Софілканич О.А.