Справа № 308/4853/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

12 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатської апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,
за участі секретаря – Голубєвої Є.Д. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коваленко Ольга Василівна, на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 квітня 2025 року (суддя Хамник М.М.), якою відмовлено у відкритті провадження у справі №308/4853/25 за позовом ОСОБА_2 до філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

В квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з позовом до філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Зазначив, що працював у Філії «Калуське лісове господарство» з 10.01.2023 по 31.12.2024 на посаді провідного інженера з лісозаготівель. Вказує, що 30.12.2024 відповідачем філія «Карпатського лісового офісу» ДП «Ліси України» було прийнято наказ №163-к від 30.12.2024, згідно з яким позивача звільнено з роботи у зв`язку із припиненням філії «Калуське лісове господарство» ДП «Ліси України» шляхом її закриття з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку згідно з п.1 ч.1 ст 40 КЗпП України.
Позивач вважає своє звільнення незаконним, таким що проведено всупереч вимогам ст. 49-2 КЗпП України, оскільки йому не було запропоновано інших вакантних посад на підприємстві.
Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ філії «Калуське лісове господарство» ДП «Ліси України» №163-к від 30.12.2024 «Про звільнення з роботи» ОСОБА_2 . Поновити ОСОБА_2 на посаді провідного інженера з лісозаготівель філії «Карпатського лісового офісу» ДП «Ліси України». Стягнути з філії «Карпатського лісового офісу» ДП «Ліси України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2024 до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 65 113,10 грн.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 квітня 2025 року у відкритті провадження відмовлено.
Відмова у відкритті провадження у справі мотивована тим, що позов заявлено до філії – відокремленого підрозділу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», яка не є юридичною особою та не наділена цивільною процесуальною дієздатністю, тому не може виступати стороною у цивільному процесі. 
Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Коваленко Ольга Василівна, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу про відмову у відкритті провадження скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначив, що суд першої інстанції порушив норму частини 3 ст. 186 ЦПК України, яка передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті провадження. Вважає, що якщо у назві відповідача є неточність (вказано філію замість юридичної особи), це не є безумовною підставою для відмови у відкритті провадження, а такі недоліки підлягають виправленню згідно зі ст. 185 ЦПК України. 
Зазначає, що відмова у відкритті провадження без надання ОСОБА_2 можливості виправити формальну помилку у позові є порушенням його права на доступ до правосуддя, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано що, відповідно до ч. 3 ст 360 ЦПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Адвокат Коваленко О.В. на адресу електронної пошти апеляційного суду адіслала заяву, в якій просила відкласти розгляд справи, оскільки бере участь в судовому засіданні Калуського міськрайонного суду. Зазначила, що в електронному суді зареєстрована. Відповідно до ч. 8 ст 14 ЦПК України особа, яка зареєструвала електронний кабінет у ЄСІТС, або у її окремій підсистемі (модулі), може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС або її окремої підсистеми (модуля). Зважаючи на те, що адвокат, виконуючи свої професійні обов`язки, надала перевагу іншому судовому провадженню, позивач в судове засідання не з`явився та причини неявки суду не повідомив, позиція апелянта колегії суддів відома, оскільки викладена у апеляційній скарзі, яка складена адвокатом Коваленко О.В., колегія суддів не вбачала підстав для відкладення розгляду справи. 
Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись із позовною заявою до суду ОСОБА_2 , зазначив відповідачем Філію «Карпатського лісового офісу» ДП «Ліси України». 
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.
За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
У статті 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
За теоретичним визначенням відповідач – це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Згідно зі статтею 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.
За змістом частин першої та третьої статті 95 ЦК України Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії.
Ураховуючи цивільно-правове становище філій недопустимою є самостійна і безпосередня участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Також згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За своїм змістом ці норми є ідентичними – рішення щодо неможливості розгляду справи в порядку цивільного судочинства може бути прийнято судом як на стадії відкриття провадження у справі (суддя відмовляє у відкритті провадження у справі), так і на стадії розгляду справи (суд закриває провадження у справі). 
Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Норма «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).
Аналіз змісту наведених норм права свідчить, що філія як відокремлений підрозділ та представництво, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю і не можуть бути стороною у цивільному процесі, тому справи, в яких відповідачем виступає така філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20) та у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 593/98/21 (провадження № 61-1444св22), від 31 липня 2024 року у справі № 522/2362/22 (провадження № 61-18649св23).
У цій справі позивач, звертаючись до суду за вирішенням трудового спору, визначив відповідачем Філію «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», яка не має статусу юридичної особи.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. 
Зазначення відповідачем особу, яка не може стороною у справі, не є формальною помилкою, як вважає апелянт, і це не є тим недоліком позовної заяви, який може бути підставою для залишення позовної заяви без руху. 
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя першої інстанції правильно врахувала, що позивач пред`явив позов до філії підприємства, яка відповідно до статті 95 ЦК України не є юридичною особою, а отже, не наділена цивільно-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може бути стороною у цивільному процесі. Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують. Судове рішення ухвалено суддею першої інстанції з додержанням норм процесуального права, тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Коваленко Ольга Василівна - залишити без задоволення.
Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 18 лютого 2026 року.

Головуюча:

Судді: