ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6816/24  Номер провадження 22-ц/814/1921/26	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
за участю секретаря Чемерис А.К. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2025 року, ухвалене суддею Сініциним Е.М.
по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради, треті особи - Друга Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просили визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,8 кв.м., загальною площею 53, 7 кв.м., а також визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,8 кв.м. загальною площею 53, 7 кв.м.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачі 15.11.2023 року звернулися до Другої полтавської державної нотаріальної контори, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка була матір`ю спадкоємців.
Станом на момент звернення до Другої полтавської ДНК заяви від інших осіб не надходили відомості про інших спадкоємців відсутні. Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними законними спадкоємцями нерухомого майна, що залишилося після смерті їхньої матері ОСОБА_4 .
Друга полтавська державна нотаріальна контора, розглянувши договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Корж Т.О. від 13.11.1992 року за реєстровим № 1-8096, дійшла висновку, що Виконавчий комітет Полтавської міської ради народних депутатів продав, а ОСОБА_4 (покійна спадкодавиця) купила квартиру АДРЕСА_2 .
Також Друга полтавська ДНК зазначила, що відповідно до інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_3 , зареєстровано за іншою особою. Документ, який підтверджує право власності на квартиру АДРЕСА_4 , відсутній.
Враховуючи викладене Друга полтавська ДНК відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Проте, такі дії Другої полтавської ДНК позивачі вважають безпідставними та незаконними з огляду на наступне.
Згідно з предметом договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Першої полтавської нотаріальної контори Корж Т.О. від 13.11.1992 року за реєстровим № 1-8096, визначено, що предметом даного договору є квартира АДРЕСА_1 та складається з: коридору-1 пл. 8,3 кв.м., вбиральні-2 пл. 1 кв.м., ванної-3 пл. 2,2 кв.м., кухні-4 пл. 5,6 кв.м., кімнати-5 пл. 8,5 кв.м., кімнати-6 пл. 11,8 кв.м., кімнати-7 пл. 14,5 кв.м., загальною житловою площею 34,8 кв.м., загальною площею 51,9 кв.м.
В даному договорі купівлі-продажу дійсно помилково вказано, що кв. АДРЕСА_5 на момент продажу належала Виконавчому комітету Полтавської міської ради народних депутатів, інформація про що відображена і в реєстраційному посвідченні на дану квартиру.
Даний факт обумовлений ймовірно механічним перенесенням тексту іншого договору з купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 у договір купівлі-продажу від 13.11.1992 року за реєстровим № 1-8096, стороною в якому (покупцем) виступала їхня покійна мати, оскільки саме в той час (1991-1992 р.р.) велика кількість договорів про відчуження квартир в багатоквартирних житлових будинках укладалися органами місцевого самоврядування за єдиними прийнятим зразком і в них часто містилися технічні помилки та описки стосовно номерів квартир, їх площі, тощо.
В той же час, додатком до даного договору є схема квартири АДРЕСА_1 .
Окрім того, ОСОБА_4 , як власником квартири АДРЕСА_4 , було укладено договір на обслуговування та ремонт квартири індивідуального власника в будинку державного або комунального житлового фонду (додаток № 9) б/н від 01.03.1993 року.
Також, ОСОБА_4 свого часу отримувала від Октябрської районної ради депутатів трудящих м. Полтави ордер № 1471 від 08.08.1968 року на право проживання у квартирі АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 4906 від 17.05.2024 року, вказано, що власником квартири АДРЕСА_4 , житловою площею 34,8 кв.м., загальною площею 51,9 кв.м., рік побудови 1968, є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Корж Т.О. від 13.11.1992 року за реєстровим № 1-8096 (частка 1/1).
З врахуванням довідки приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 4905 від 17.05.2024 року, зазначено, що загальна площа квартири змінилася і становить 53,7 кв.м. (Порядок проведення технічної інвентаризації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №488 від 12.05.2023). Тому позовні вимоги розраховуються в тому числі і на підставі вищевказаного урядового нормативно-правового акту.
Таким чином, зважаючи на чинну на даний час законну процедуру набуття та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна з врахуванням року його будівництва та введення в експлуатацію, а також враховуючи відсутність інших спадкоємців, є всі законні підстави, на думку позивачів, для визнання в порядку спадкування за законом, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності рівними частками пропорційно по частки квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,8 кв.м. загальною площею 53,7 кв.м.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради, треті особи - Друга Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом відмовлено у зв?язку з його недоведеністю. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просили його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційні скарги обгрунтовані тим, що позивачами надано належні докази на підтвердження права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 . 
Поза увагою суду залишився той факт, що згідно інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 12.07.2022 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 05.07.2022, виданого Управлінням майном комунальної власності міста Полтави власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 . 
Вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_4 не мала жодного відношення до квартири АДРЕСА_5 , оскільки її законним власником є інша особа.
Від представника Полтавської міської ради Коросташової С.О. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні приймали участь представник позивачів адвокат Москаленко І.О. та третя особа, яка не заявляє самостійних виимог щодо предмету спору ОСОБА_3 .
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання, не з?явилися, що згідно положень ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивачів та третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15, 44-45).
Згідно копії договору купівлі-продажу від 13.11.1992 укладеного між виконкомом Полтавської міської ради народних депутатів та ОСОБА_4 , вбачається, що остання придбала квартиру номер десять у будинку літ. «А-5» в АДРЕСА_6 , загальною жилою площею 34,8 кв.м., загальною площею 51,9 кв.м. (а.с. 10 -11).
На підставі даного договору Полтавським бюро технічної інвентаризації посвідчено право власності ОСОБА_4 на дану квартиру та записано в реєстрову книгу № 121 за реєстровим № 16529. 
Даним реєстраційним посвідченням було встановлено площу фактичного користування квартирою, яка відповідає відомостям зі схеми квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12).
01 березня 1993 року ОСОБА_4 , як власник квартири АДРЕСА_1 , уклала договір-зобов?язання на обслуговування та ремонт квартири індивідуального власника в будинку державного або комунального житлового фонду (а.с. 13).
Відповідно до довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 4906 від 17.05.2024, власником квартири АДРЕСА_7 ), згідно матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 є ОСОБА_4 . В даній довідці зазначено, що квартира АДРЕСА_4 має загальну площу 53,7 кв. м., житлову площу 34.8 кв.м. (а.с. 17).
У довідці ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 4905 від 17.05.2024 зазначено, що загальна площа квартири змінилася в зв?язку з оздобленням стін, уточненням лінійних розмірів, переплануванням підсобних приміщень (а.с. 16).
Постановою державного нотаріуса Другої Полтавської державної нотарільної контори Ткаченко Н.В. від 17.11.2023 року №480/02-14, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам відмовлено, у зв`язку з тим, що згідно договору купівлі продажу від 13 листопада 1992 року за реєстровим №1-8096, ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_2 . Натомість право власності на квартиру АДРЕСА_5 , зареєстровано за іншою особою (а.с. 8).
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про його недоведеність та безпідставність.
Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до змісту статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Згідно з частиною 5 статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Ефективним способом захисту прав спадкоємця, що прийняв спадщину, може бути визнання права власності на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів на нього.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 липня 2024 року в справі № 204/8935/22, від 25 вересня 2024 року в справі № 707/2877/22, від 03 січня 2025 року в справі № 754/7860/22, від 11 лютого 2025 року в справі № 751/2484/22.
Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. 
У справі, яка переглядається, встановлено, що позивачі у визначений законом строк звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте отримали відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_4 .
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилалися на допущення помилки у договорі купівлі-продажу квартири щодо номеру квартири, яка є предметом даного договору.
Допитана в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 , яка є власником квартири АДРЕСА_3 , вказала, що дану квартиру вона успадкувала після смерті своєї матері, яка набула на неї право власності на підставі договору купівлі-продажу укладеного з виконкомом Полтавської міської ради народних депутатів. ОСОБА_4 разом з позивачами проживала у сусідній квартирі АДРЕСА_4 . 
Згідно даних паспорта ОСОБА_2 вбачається, що він з 14.06.1996 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 42-43).
Враховуючи вищевказані обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність об`єктивних перешкод для оформлення позивачами своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, з огляду на наявність допущеної у правовстановчому документі помилки, натомість наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями третьої особи підтверджено факт належності ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим визнання за позивачами у судовому порядку права власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна за кожним в порядку спадкування є ефективним способом захисту його порушеного права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи, а також вимоги і підстави позову, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, що є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1, п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради, треті особи - Друга Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,8 кв.м., загальною площею 53, 7 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,8 кв.м., загальною площею 53, 7 кв.м.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю. В. Дряниця 

Л.І. Пилипчук