ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4401/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
від позивача: Степ`юк В.С., представник;
від відповідача: Євглевський Ю.В., представник;
від відповідача: Борисенко Л.Ф., представник
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ КОМПЛЕКС" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2025 року у справі №904/4401/24 (суддя Юзіков С.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлотек Трейд" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ КОМПЛЕКС" 
про стягнення боргу за договором поставки,- 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Світлотек Трейд" звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 419 248,00 грн - боргу, 166 733,59 грн - індексу інфляції, 34 522,84 грн - 3 % річних, 11 382,58 грн - неустойки.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки товару №29/04 від 29.04.2021 року.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2025 року у цій справі позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ КОМПЛЕКС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлотек Трейд" 419 248,00 грн - боргу, 166 733,59 грн - індексу інфляції, 34 522,84 грн - 3 % річних, 11 382,58 грн - неустойки 7 582,65 грн - судового збору.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що отримання відповідачем поставленого товару на підставі оформленої відповідно до умов договору видаткової накладної, є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору.
Оскільки докази виконання відповідачем зобовязання з оплати товару відсутні, суд визнав обгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення окрім суми заборгованості, інфляційних та 3% річних відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України та неустойки, погодженої сторонами в п.7.9 договору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТ КОМПЛЕКС" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує наступне:
Суд першої інстанції не звернув увагу і не надав оцінку доказам відповідача щодо невідповідності товару за асортиментом (номенклатурою), кількістю, ціною, умовам поставки, зазначених в специфікаціях №1-6 до договору №29/04 та у спірних видаткових накладних №6150 від 26.10.2021 року, №7136 від 01.12.2021 року, № 8057 від 28.12.2021 року. 
Оформлення видаткових накладних відбувалося не на підставі договору №29/4 від 29.04.2021 року. 
Суд не з`ясував, на яких підставах оформлені спірні видаткові накладні, якщо поставка цього товару не відповідала умовам договору №29/04 і не була погоджена з відповідачем.
Скаржник вважає, що подані позивачем спірні видаткові накладні без надання товарно-транспортної накладної, не є належними і допустимими доказами, які б підтверджували поставку товару відповідачу. Наявність печатки на видаткових накладних жодним чином, на думку відповідача, не підтверджує фактичне отримання товару уповноваженою особою відповідача.
Крім того, позивачем не надано товарно-транспортну накладну, яка мала б підтверджувати переміщення та перевезення вантажу.
За доводами скаржника, надані до суду позивачем податкові накладні мають недоліки та не співпадають зі змістом із спірними податковими накладними.
Так, у податкових накладних №182 та № 581, наданих позивачем до суду, виявлені істотні розбіжності (в рамках однієї операції) з первинним документом - видатковою накладною № 6150 від 26.10.2021 року: по сумам вартості товару, сумам ПДВ та кількості товару. У податковій накладній №368 є розбіжності по датам отримання попередньої оплати та реєстрації накладної. 
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Позивач згідно відзиву на апеляційну скаргу просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначає, що в рахунках по замовленнях, які позивач виставив відповідачу, чітко зазначено, який саме товар та на підставі якого договору замовлений відповідачем та повинен бути поставлений. Ці рахунки по замовленнях частково оплачені відповідачем із посиланням у призначенні платежу і на реквізити рахунків по замовленнях, і на реквізити договору.
При цьому, відповідач набув право власності на товар, який отримав на підставі спірних видаткових накладних: №6150 від 26.10.2021 року, №7136 від 01.12.2021 року, №8057 від 28.12.2021 року, тим самим погодився із його ціною та асортиментом.
Позивач наголошує, що здійснив поставку товару відповідачу за спірними видатковими накладними (№7136 від 01.12.2021 року на суму 297 634,80 грн, №6150 від 26.10.2021 року на суму 275 982, 00 грн, №8057 від 28.12.2021 року на суму 30 631, 20 грн). Це підтверджується підписом представника відповідача на кожній із спірних видаткових накладних та наявністю на кожній з них відтисків печаток відповідача, як юридичної особи, оскільки печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.
Факт поставки позивачем відповідачу товару за спірними видатковими накладними, крім самих видаткових накладних, підтверджується податковими накладними, зареєстрованими у встановленому законом порядку, які в сукупності з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи (видатковими накладними, рахунками та оплату, платіжними інструкціями) безумовно підтверджують, що спірні поставки дійсно мали місце.
Позивач вважає, що аргументи апелянта щодо ненадання доказів передачі супровідних документів на товар не є достатнім для звільнення відповідача від оплати поставленого товару.
Скаржник згідно відповіді на відзив на апеляційну скаргу вказує наступне.
Відповідач мав отримати від позивача товар в строк до 30.09.2021 року, який був необхідний для виконання робіт на об`єкті реконструкції за адресою: м. Житомир, вулиця Миру, 37.
Відповідач надав до матеріалів справи інші видаткові накладні, а саме: №4328 від 09.08.2021 року, №4270 від 09.08.2021 року, №4315 від 09.08.2021 року, №4271 від 09.08.2021 року, №6518 від 29.10.2021 року, №4533 від 17.08.2021 року, №4760 від 30.08.2021 року, №4880 від 02.09.2021 року, №5253 від 17.09.2021 року, які підтверджують поставку товару згідно договору №29/04 від 29.04.2021 року і підтверджують відповідність поставленого товару за асортиментом (номенклатурою), кількістю, ціною, умовам поставки, зазначеним в специфікаціях №1-6 до вказаного договору.
Подані до суду копії спірних видаткових накладних №6150 від 26.10.2021 року, №7136 від 01.12.2021 року, № 8057 від 28.12.2021 року відповідач вперше побачив в суді після ознайомлення з матеріалами справи, оскільки ці видаткові накладні у відповідача відсутні.
Решта доводів скаржника тотожні доводам апеляційної скарги.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя доповідач: Верхогляд Т.А., судді: Іванов О.Г., Парусніков Ю.Б.
У судовому засіданні 22.01.2026 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 29.04.2021 року сторони уклали договір поставки товару №29/04 (далі - договір), за п. 1.1 якого постачальник (позивач) зобов`язується передати у встановлений у цьому договорі строк у власність покупцеві (відповідачеві) електротехнічне обладнання (далі за текстом договору - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар й оплатити його (том 1 а.с.23-25).
Кількість, найменування, асортимент (сортамент, номенклатура) товару, що поставляється, за цим договором, зазначені в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1 договору).
Згідно з п. 2.5 договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця при його передачі. Передача товару оформляється шляхом відмітки про одержання товару на примірнику накладної, скріпленої підписом уповноваженої особи відповідача.
Постачальник зобов`язується в момент поставки надати всі необхідні документ на поставлений товар, а саме:
- видаткову накладну;
- технічну документацію на товар;
- технічний паспорт, керівництво з монтажу та експлуатації товару (за необхідності);
- сертифікат якості;
- іншу супровідну документацію, обов`язкову згідно чинного законодавства (п. 2.6 договору).
У п. 3.2 договору сторони узгодили порядок розрахунків: 30% - попередня оплата, здійснюється на підставі рахунку-фактури; 70% оплачується протягом 30 календарних днів з дати фактичного відвантаження товару та підписання покупцем видаткової накладної, що підтверджує поставку товару. 
Сторони у п. 3.6 договору визначили, що в платіжному дорученні покупець повинен вказати номер даного договору, номер рахунку на попередню оплату, код ЄДРПОУ платника, асортимент передплаченого товару. 
Відповідно до п. 7.4 договору постачальник гарантує правильність сплати податку на додану вартість по предмету цього договору, правильність оформлення та реєстрації в строк, передбачений діючим податковим законодавством України, податкових накладних/розрахунку коригування постачальник зобов`язаний, не пізніше ніж за один робочий день до кінцевого строку для реєстрації податкових накладних, здійснювати реєстрацію податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних та надавати покупцю (шляхом надсилання на електронну адресу замовника yuves@ua.fm) податкові накладні та розрахунки, складені в електронній формі з дотриманням вимог законодавства України (в тому числі з дотриманням вимог щодо реєстрації у порядку, встановленому законодавством України, електронного підпису уповноваженої покупцем особи) та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У п. 7.8 договору сторони передбачили, що покупець має право притримати оплату за договором у випадку не надання в повному обсязі постачальником всієї документації, передбаченої п. 2.6 договору.
Згідно з п. 7.9 договору у разі прострочення оплати покупець зобов`язаний сплатити постачальнику неустойку в розмірі 1,5% від простроченої суми оплати за кожен день прострочення.
Цей договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021 року. У разі відсутності до дати закінчення дії договору офіційного письмового повідомлення, надісланого рекомендованим листом з повідомленням про вручення від будь-якої зі сторін до іншої сторони про небажання продовжувати договірні відносини, строк дії цього договору вважається кожного разу автоматично пролонгованим до 31 грудня наступного року включно (п. 10.1 договору).
В матеріалах справи наявні специфікації №№1-6, укладені на виконання вказаного договору (том 1 а.с.25 зворот-28). За всіма цими специфікаціями вказано строк поставки товару - 30.09.2021 року.
З посиланням на договір від 29.04.2021 року №29/04 позивач виставив відповідачу рахунки на оплату № 10043 від 07.10.2021 року на суму 283 676,24 грн, № 9975 від 12.11.2021 року на суму 297 634,80 грн, № 13103 від 20.12.2021 року на суму 31 596, 00 грн (а.с.29-30). 
Відповідач частково перерахував оплату за товару в сумі 185 000, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: 
- № 7751 від 08.10.2021 року на суму 95 000, 00 грн, призначення платежу: за ТМЦ згідно рахунку № 10043 від 07.10.2021 року за дог. № 29-04 від 29.09.2021 року;
- № 8018 від 15.11.2021 року на суму 90 000, 00 грн, призначення платежу: за ТМЦ згідно рахунку № 9975 від 12.11.2021 року за дог. № 29-04 від 29.09.2021 року (том 1 а.с.31-32).
Як вказано вище, за п.3.2 договору товар оплачується двома платежами- попередня оплата становить 30% вартості товару і здійснюється на підставі рахунку-фактури. 
На підтвердження постачання відповідачу товару на загальну суму 604 248, 00 грн позивач подав копії видаткових накладних № 6150 від 26.10.2021 року на суму 275 982 грн, №7136 від 01.12.2021 року на суму 297 634,80 грн, №8057 від 28.12.2021 року на суму 30 631,20 грн, які підписані сторонами без зауважень (том 1 а.с.33-35).
З урахуванням часткової оплати за товар, у позивача за відповідачем обліковується борг у розмірі 419 248, 00 грн.
На прострочений борг відповідача позивач, з посиланням на п. 7.9 договору, нарахував 11 382, 00 грн - пені, та з посиланням на ст.625 Цивільного кодексу України - 166 733, 59 грн - інфляційних втрат, 34 522, 84 грн - 3 % річних. 
Всі нарахування проводилися окремо за кожною видатковою накладною.
Наведені обставини стали причиною звернення позивача з позовом та є предметом спору в даній справі.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, предметом доказування у даній справі є факт поставки/не поставки позивачем відповідачу товару, настання/ненастання строку оплати, обґрунтованість стягуваних сум.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Судом першої інстанції встановлено, що договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, за своєю правовою природою мають ознаки договору поставки.
Згідно із ч.ч. 1,2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
За змістом ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Як вказано вище, на виконання умов п. 3.2 договору постачальник виставив покупцю рахунки на оплату по замовленню: №9975 від 12.11.2021 року на суму 297 634,80 грн; №10043 від 07.10.2021 року на суму 283 676,24 грн; №13103 від 20.12.2021 року на суму 31 596 грн. 
При цьому, у кожному з цих рахунків міститься посилання на договір №29/04 від 29.04.2021 року, а також артикул, найменування товару, його кількість та ціна.
Платіжними дорученнями підтверджується факт часткової оплати товару за двома вищевказаними рахунками на оплату по замовленню, на загальну суму 185 000 грн: №8018 від 15.11.2021 року на суму 90 000, 00 грн, в призначенні платежу якої зазначено: "за тмц згідно рахунку №9975 від 12.11.2021 року за дог. №29-04 від 29.04.2021 року у сумі 75000, 00 грн, ПДВ - 20% 15000,00 грн" та №7751 від 08.10.2021 року на суму 95 000, 00 грн, в призначенні платежу якої зазначено: "за тмц згідно рахунку №10043 від 07.10.2021 року за дог. №29-04 від 29.04.2021 року у сумі 79166, 67 грн, ПДВ - 20% 15833,33 грн". 
Тобто, в рахунках по замовленнях, які позивач виставив відповідачу, чітко зазначено, який саме товар та на підставі якого договору замовлений відповідачем. 
Наявні у справі видаткові накладні на загальну суму 604 248 грн - № 6150 від 26.10.2021 року на суму 275 982 грн, №7136 від 01.12.2021 року на суму 297 634,80 грн, № 8057 від 28.12.2021 року на суму 30 631,20 грн, підписані обома сторонами без зауважень.
Матеріали справи свідчать, що у спірних видаткових накладних №7136 від 01.12.2021 року на суму 297 634,80 грн, №6150 від 26.10.2021 року на суму 275 982 грн, №8057 від 28.12.2021 року на суму 30 631,20 грн також зазначено реквізити кожного замовлення покупця та реквізити договору. 
Наведене спростовує доводи апелянта про те, що оформлення видаткових накладних відбувалося не на підставі договору №29/04 від 29.04.2021 року та поставка товару не відповідала умовам вказаного договору, не була погоджена з відповідачем.
На спростування доводів скаржника про те, що поставка дійсно відбулася, але на підставі вказаних ним видаткових накладних від серпня 2021 року і що цей товар оплачено, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Специфікації, надані позивачем, складені відповідно до спірного договору. Датовані вони жовтнем 2021 року. Отже, поставка визначеного в специфікаціях №1-6 товару в серпні 2021 року не могла відбутися.
За умовами п. 2.5 договору відповідач набув право власності на товар, який отримав на підставі спірних видаткових накладних: №6150 від 26.10.2021 року, №7136 від 01.12.2021 року, №8057 від 28.12.2021 року, тим самим погодився із його ціною та асортиментом.
Колегія суддів наголошує, що отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити його відповідно до умов договору і чинного законодавства. 
Заперечуючи факт отримання товару, апелянт вказував також на наявність недоліків у спірних видаткових накладних. Щодо цього слід зазначити таке:
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
У постанові від 20.12.2018 року у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.
Відсутність в накладній реквізитів довіреності, на підставі якої діяли уповноважені особи відповідача при прийнятті товару, також не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки їх відсутність за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.12.2018 року у справі № 910/19702/17.
Таким чином, певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте, як у спірному випадку, містять достатні дані про зміст господарських операцій, а також підтверджується їх фактичне здійснення.
Посилання скаржника на відсутність товарно-транспотних накладних також є необгрунтованими, оскільки за змістом Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Отже, товарно-транспортна накладна є документом, необхідним для підтвердження витрат на перевезення вантажу та розрахунків за такі послуги, а не для засвідчення факту здійснення господарської операції з поставки товару.
Колегія суддів також звертає увагу на правову поведінку апелянта.
Як вказано вище, за умовами підписаних специфікації строк поставки товару за ними погоджено - до 30.09.2021 року.
Між тим, рахунки на оплату виставлені позивачем 07.10.2021, 12.11.2021 та 20.12.2021 року, і часткова їх оплата відповідачем проведена в жовтні та листопаді 2021 року.
Отже, дії обох сторін (виставлення рахунків та їх часткова оплата) проходили після спливу вказаного в договорі строку і відповідач погодився з цим. Тому колегія суддів критично оцінює пояснення апелянта під час апеляційного перегляду справи щодо того, що товар не міг бути поставлений на об`єкт відповідача, оскільки строк поставки минув і необхідність у вказаному товарі теж відпала.
Зазначаючи на непоставку йому товару за спірними видатковими накладними, відповідач не надав суду відповідних пояснень, чому ним не вчинялись дії з отримання товару, зокрема -звернення до позивача з вимогою належного виконання зобов`язання, якщо передоплата ТОВ "СТ КОМПЛЕКС" була здійснена в жовтні та листопаді 2021 року і поставка за договором не проведена.
Викладене свідчить про суперечливість в поясненнях скаржника.
Щодо податкових накладних колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, на господарські операції по кожній із спірних видаткових накладних №6150 від 26.10.2021 року, №7136 від 01.12.2021 року, №8057 від 28.12.2021 року позивачем складено та зареєстровано в установленому порядку податкові накладні, а саме: 
- по поставці товару за видатковою накладною №6150 від 26.10.2021 року на суму 275 982 грн складено та зареєстровано податкові накладні №182 від 08.10.2021 року на суму 95 000 грн та №581 від 26.10.2021 року на суму 188 676,24 грн; 
- по поставці товару за видатковою накладною №7136 від 01.12.2021 року на суму 297 634,80 грн складено та зареєстровано податкові накладні №368 від 15.11.2021 року на суму 90 000 грн та №2 від 01.12.2021 року на суму 207 634,80 грн; 
- по поставці товару за видатковою накладною №8057 від 28.12.2021 року на суму 30 631,20 грн складено та зареєстровано податкову накладну №748 від 28.12.2021 року на суму 30 631,20 грн.
Згідно з п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Таким чином, позивачем було зареєстровано податкові накладні як на авансові внески, так і на саме постачання товару.
З приводу посилання скаржника на недоліки податкових накладних, то як зазначено вище, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частини перша, друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".
Решта доводів скаржника не спростовує факт поставки позивачем відповідачу товару за спірними видатковими накладними та зводяться виключно до незгоди відповідача з рішенням суду першої інстанції.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України ( далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Отже, саме належними і допустимими доказами позивач довів факт поставки товару і ці докази скаржник не спростував.
За встановлених обставин позов про стягнення боргу за поставлений товар є обґрунтованим та вірно задоволений судом першої інстанції.
Також позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 166 733,59 грн - індексу інфляції, 34 522,84 грн - 3 % річних, 11 382,58 грн - неустойки.
Колегія суддів, перевіривши розрахунок вказаних сум, визнає їх обґрунтованими. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга самостійних доводів щодо розрахунків нарахованих санкцій не містить.
З урахуванням фактичних обставин справи, підтверджених відповідними доказами, з огляду на норми законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Крім того, частиною 3 ст. 2 ГПК України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 року).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У цій справі, звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі судового рішення. Тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2025 року у справі №904/4401/24 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 12.03.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков