Справа № 462/736/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

10 квітня 2026 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:
головуючого – судді Колодяжного С.Ю.
з участю секретаря судового засідання Чайко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справуза позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 29.01.2026 року звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що дане житло не приватизоване, а третя особа – ОСОБА_3 є наймачем даної квартири. У квартирі окрім нього зареєстровані також позивач, відповідач та їх мати – третя особа ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що відповідач не проживає у квартирі понад 15 років, а саме приблизно з 2010 року, коли добровільно залишила квартиру, забравши усі свої особисті речі, та виїхала на постійне проживання до США. Вважає, що за таких обставин реєстрація відповідача у даній квартирі порушує його права, зокрема позбавляє можливості приватизувати зазначену квартиру, тому з підстав, передбачених ст.71 ЖК України просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування цією квартирою.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.02.2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання пояснень щодо нього, із викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову або відзиву.
Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
У судове засідання 06.04.2026 року відповідач не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце проведення судового засідання. При цьому, 04.03.2026 року до суду надійшло клопотання відповідача в якому остання просила проводити розгляд справи за її відсутності та не заперечила проти задоволення позову. 
Позивач у судове засідання 06.04.2026 року не з`явився, проте 06.04.2026 року подав до суду заяву у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. Окрім цього, вказав, що проти винесення заочного рішення суду не заперечує та просить залишити судові витрати за собою.
У судове засідання 06.04.2026 року не з`явилися також треті особи – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При цьому, 13.03.2026 року до суду надійшли відповідні заяви зазначених третіх осіб, у яких вони підтримали позовні вимоги та просили проводити судовий розгляд без їх участі.
Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи.
За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не єобов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що ордером на жиле приміщення №014929 від 14.10.1991 року, виданим виконавчим комітетом Радянської районної ради народних депутатів, ОСОБА_3 із сім`єю з 4 чоловік було надано право на зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, у складі сім`ї зазначено – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.6)
Дані довідки відділу житлового господарства ЛКП «Скнилівок» від 25.09.2019 року №2708 вказують на те, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 5 осіб, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.4)
Також встановлено, що відповідач протягом більше 15 років у вказаній квартирі не проживає, в такій навіть не з`являється, жодних речей відповідача у цьому житлі немає. Наведене підтверджується актом ЛКП «Сигнівка» від 27.01.2026 року (а.с.5).
Суду не надано доказів на спростування повідомлених позивачем обставин того, що відповідачу ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, вона не користується таким та не приймає участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу.
Таким чином, судом встановлено відсутність відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 протягом 15 років, що доведено наданими суду доказами
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Нормою, яка встановлює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є ст.72 ЖК УРСР, у ст.71 ЖК УРСР передбачені підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.
Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.
При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач відсутня за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 і не проживає в цьому житлі понад шість місяців, в судовому засіданні не встановлено поважності причини її відсутності чи наявності домовленості між нею і позивачем чи власником житла щодо порядку користування квартирою, тому ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264-265,274,279,280-281 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням – квартирою АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем та третіми особами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.
Позивач і треті особи, яким повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;
треті особи – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 14.04.2026 року.

Суддя (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя: С.Ю. Колодяжний