УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 276/2282/25	Головуючий у 1-й інст. СЕМЕНЮК А. С.	
Категорія 146	Доповідач Миколайчук П.В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року	м. Житомир	

Суддя Житомирського апеляційного суду Миколайчук П.В.,
із секретарем судового засідання Журавською Д.П.,
за участю ОСОБА_1 ,
захисника - адвоката Грабчука О.В.,
потерпілого - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову судді Хорошівського районного суду Житомирської області Семенюка А.С. від 10 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст постанови суду першої інстанції
Постановою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 10.03.2026 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Відповідно до постанови, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 18.12.2025 близько 16:00 год. на автодорозі Старий Бобрик — Нова Борова, 1 км, поблизу буд. 4 по вул. Шевченка в с-щі Старий Бобрик, він, керуючи автомобілем «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не оцінив дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, за що передбачено відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Суть апеляційної скарги
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 16.03.2026 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду від 10.03.2026 скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП — у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована такими доводами.
- кваліфікація дій ОСОБА_1 є неправильною, оскільки водій ОСОБА_2 виїжджав зі сторони автозаправної станції на головну дорогу, не надавши переваги у русі відповідно до п.п. 10.1 та 10.2 ПДР, що підтверджується схемою ДТП та поясненнями учасників. ОСОБА_1 рухався з допустимою швидкістю, а доказів перевищення швидкісного режиму в матеріалах справи не містилось. Водночас автомобіль «Renault Kangoo» під керуванням ОСОБА_2 раптово виїхав із вказаного місця на головну дорогу і з увімкненим лівим покажчиком повороту здійснив рух управо, що ОСОБА_1 не міг передбачити. Крім того, п. 12.1 ПДР пов`язує недотримання швидкісного режиму лише з неоцінкою дорожньої обстановки, а відповідальність за дистанцію врегульована п. 13.1 ПДР, за яким його не звинувачували. Оскільки ОСОБА_2 виїжджав із прилеглої території (АЗС), норми п. 1.10 ПДР щодо безпечної дистанції між попутними транспортними засобами по одній смузі у цьому випадку не могли бути застосовані.
- суддя місцевого суду самостійно доповнив фабулу обвинувачення: протокол містить посилання лише на п. 12.1 ПДР (безпечна швидкість), тоді як суд у мотивувальній частині застосував також п. 13.1 ПДР (безпечна дистанція), тим самим перебрав на себе функції сторони обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 86, 87 КПК України (за аналогією), протокол не може вважатись належним доказом.
- до матеріалів справи після складання та підписання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими були внесені виправлення — зокрема, підпис на лицьовій стороні схеми ДТП проставлений без участі ОСОБА_1 , якого для цього не викликали. Вказані обставини підтверджуються постановою судді Семенюка А.С. від 26.12.2025, якою матеріали повертались органу поліції на доопрацювання. Суддя місцевого суду цьому оцінки не надав та мотивів у постанові не навів.
- Котвицький Р.Б. безпідставно залучений до участі у справі як потерпілий, оскільки власником автомобіля «Renault Kangoo» є юридична особа ТОВ «Агріс Полісся», а не ОСОБА_2 , матеріали справи не містять даних про заподіяння йому шкоди відповідно до вимог ст. 269 КУпАП. 
Також ОСОБА_1 клопотав про допит у судовому засіданні свідків -очевидців ДТП: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Позиції учасників справи 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Грабчук О.В. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, підтримав свої письмові заперечення. 
Мотиви апеляційного суду
Перевіривши матеріали адміністративної справи, заслухавши 25.02.2026 року пояснення учасників справи, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляції вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно правових позицій ВСУ, викладених у Постанові Пленуму № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди при розгляді зазначених категорій справ повинні враховувати, що диспозиції цих норм є бланкетними, а тому суду слід ретельно з`ясовувати та зазначати у своєму рішенні, в чому саме полягали порушення, норми яких правил не додержані, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом негативними наслідками, що настали.
Отже, питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Умовою для настання адміністративної відповідальності за вказаною статтею є наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.
Судом апеляційної інстанції задоволено клопотання ОСОБА_1 та допитано свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Свідок ОСОБА_3 суду показала, що їхала в автомобілі свого чоловіка, після виїзду на пагорб та початку руху на спуск побачила, як на їх смугу руху виїхав з території заправки автомобіль білого кольору, він проїхав трохи для повороту ліворуч, метрів 50, ввімкнув лівий повороту, але не завершив свій маневр, а раптово змістився праворуч по смузі руху. В цей час її чоловік, аби уникнути зіткнення, теж намагався об`єднати автомобіл парворуч, в цей час і сталося зіткнення.
Свідок ОСОБА_4 суду показала, що перебувала в салоні авто ОСОБА_1 , бачила, що на їхню смугу виїхав автомобіль, намагаючись уникнути зіткнення ОСОБА_1 гальмував та зманеврував у право, але сталося зіткнення.
Свідок ОСОБА_5 суду показав, що пив каву біля магазину за відстані десь 100-150 метрів, бачив момент аварії, перед якою білий «каблучок» виїхав з території заправки, тоді як по смузі руху їхав інший автомобіль, і тому сталося зіткнення. До зіткнення «кабулчок» проїхав метрів 20-30.
Щодо доводів про порушення ПДР водієм ОСОБА_2 та неналежну кваліфікацію апеляційний суд зазначає наступне.
Доводи скаржника про те, що зіткнення сталося внаслідок неправомірних дій водія ОСОБА_2 (порушення ним п.п. 10.1, 10.2 ПДР при виїзді з АЗС та зміні напрямку руху), спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до системного аналізу п.п. 12.1 та 13.1 ПДР у поєднанні з п. 1.10 ПДР, на водія покладається обов`язок обрати таку швидкість та дотримуватись такої дистанції до автомобіля, що рухається попереду, які забезпечують можливість зупинитись або уникнути зіткнення у разі будь-якого гальмування чи зміни траєкторії руху автомобіля, що їде попереду. Законодавець не передбачив жодних виключень із цього правила, в тому числі пов`язаних із діями інших учасників дорожнього руху.
Характер пошкоджень транспортних засобів (передня частина «HYUNDAI TUCSON» — задня частина «Renault Kangoo») та зіткнення транспортних засобів на одній смузі руху беззаперечно свідчить про зіткнення шляхом наїзду ззаду. Водій ОСОБА_1 , наближаючись до частини дороги з обмеженою оглядовістю через пагорб та в подальшому до автомобіля, який опинився на його смузі руху мав бути максимально уважним та обрати таку швидкість і дистанцію, які б виключали зіткнення незалежно від подальших дій водія автомобіля «Renault Kangoo».
Показання допитаних судом апеляційної інстанції свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не спростовують ті висновки, що водій ОСОБА_1 не обрав таку швидкість руху, яка давала б змогу уникнути зіткнення шляхом зупинки, а не маневрів по об`їзду перешкоди з правого боку. Крім того, два свідки є близькими родичами ОСОБА_1 , тому їх покази є в певній мірі упередженими.
Покази свідка ОСОБА_5 також не спростовують винуватість ОСОБА_1 у скоєному, оскільки лише описують механізм ДТП. При цьому свідок підтвердив наявність достатньої відстані між виїздом з заправки, пагорбом та місцем зіткнення, що мало забезпечити достатній час у водія для реагування на зміну дорожньої обстановки за умови дотримання швидкісного режиму. 
Посилання скаржника на п. 1.4 ПДР (право розраховувати на дотримання ПДР іншими учасниками) не звільняє водія від обов`язку дотримуватись безпечної швидкості та дистанції. Зазначена норма не є підставою для виникнення права наближатись до транспортного засобу попереду на небезпечну відстань у розрахунку на те, що той не змінить напрямку руху.
Апеляційний суд відхиляє цей аргумент щодо самостійного доповнення судом кваліфікації (п. 13.1 ПДР) як такий, що не спростовує законності оскаржуваної постанови.
Стаття 124 КУпАП пов`язує відповідальність із фактом порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Протокол серії ЕПР1 № 544424 від 18.12.2025 містить посилання на п. 12.1 ПДР та описує фактичні обставини — незабезпечення безпечної швидкості та дистанції, — що є достатнім для кваліфікації діяння за ст. 124 КУпАП. Посилання судді місцевого суду на п. 13.1 ПДР у мотивувальній частині є додатковим роз`ясненням нормативного змісту обов`язків водія у конкретних дорожніх умовах, а не істотною зміною обсягу обвинувачення, яке і без даних доповнень є достатнім для висновку суду про винуватість особи.
Посилання скаржника на постанову ВП ВС від 30.08.2023 у справі № 208/712/19, а також на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» є нерелевантним у цій справі. Зазначені правові позиції стосуються неприпустимості самостійного доповнення судом фабули обвинувачення або пошуку судом доказів вини на користь сторони обвинувачення. У цій справі суддя місцевого суду не виходив за межі фактичних обставин, описаних у протоколі, а кваліфікував їх із застосуванням систематичного тлумачення норм ПДР. Підстав для визнання такого підходу істотним порушенням права на захист не вбачається.
Посилання захисника на ст.ст. 86, 87 КПК України є некоректним, оскільки провадження у справах про адміністративні правопорушення врегульовано КУпАП; норми КПК застосовуються лише за наявності прямої відсилочної норми або у разі очевидної прогалини, що не характерна для цієї справи.
Суд критично ставиться до доводу про внесення змін до адміністративних матеріалів після підписання протоколу.
Дійсно, у матеріалах справи наявна постанова судді Семенюка А.С. від 26.12.2025 про повернення матеріалів на доопрацювання, а скаржник стверджує, що підпис на лицьовій стороні схеми ДТП проставлено без його участі. Відомостей про звернення водія з заявами про злочин з приводу підробки його підпису чи про належне правове підтвердження даного факту в суду нема. Разом з тим, навіть якщо припустити таку наявність даного порушення при оформленні схеми ДТП, зазначений недолік не тягне за собою автоматичного закриття провадження та не спростовує вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки висновки суду першої інстанції грунтуються не виключно на схемі ДТП, а й на інших доказах.
Так, вина скаржника підтверджується сукупністю доказів: протоколом про адміністративне правопорушення, який ОСОБА_1 підписав без зауважень щодо фактичних обставин ДТП; рапортом поліцейського; відеозаписом з місця події; письмовими поясненнями учасників, наданими на місці події; поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , наданими в судах першої та апеляційної інстанцій. Сукупна оцінка наявних доказів є достатньою для встановлення вини.
Апеляційний суд відхиляє аргумент про неналежний статус потерпілого як такий, що не впливає на законність і обґрунтованість постанови.
Стаття 269 КУпАП визначає потерпілого як особу, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. ОСОБА_2 керував транспортним засобом у момент ДТП, був його належним володільцем (протилежного не доведено), керований ним автомобіль отримав механічні пошкодження. Навіть якщо розглядати залучення ОСОБА_2 як потерпілого як процесуальну неточність, такі дії не призвели до порушення прав ОСОБА_1 і це жодним чином не впливає на кваліфікацію діяння ОСОБА_1 та на правильність накладеного стягнення.
Додаткових об`єктивних доводів, які б спростовували висновки, викладені в оскаржуваній постанові, або свідчили б про порушення норм КУпАП при прийнятті рішення суддею, а також відповідних додаткових доказів в апеляційній скарзі апелянтом не наведено і до апеляційного суду не надано. За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив усі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
За таких обставин відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Хорошівського районного суду Житомирської області Семенюка А.С. від 10 березня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	П. Миколайчук