Справа № 331/316/26
Провадження № 2-а/331/27/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року м. Запоріжжя
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Каретник Ю.М., 
за участю секретаря судового засідання Данилевської О.С., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В:
До Олександрівського районного суду міста Запоріжжя надійшов вищезазначений адміністративний позов, в якому позивач через свого представника просить суд поновити строк на оскарження постанови №4976 від 24.10.2025, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 17000 грн., скасувати дану постанову і провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.10.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №4976 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього штраф у розмірі 17000,00 грн. 
Відповідно до оскаржуваної постанови, суть правопорушення зводилася до того, що позивач, будучи військовозобов`язаним, під час дії в Україні особливого періоду порушив правила військового обліку, а саме: будучи обмежено придатним до військової служби до набрання чинності положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 № 3621-ІХ, відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 № 3621-IX, з дня набрання чинності цим Законом до 05.06.2025 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. ст. 210 КУпАП.
Позивач не згоден з притягненням його до адміністративної відповідальності та вважає постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі вважає таким, що підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
При цьому, представник позивача посилається на те, що у жовтні 2025 року за адресою місця проживання позивача прибули співробітники поліції та пояснили, що позивач знаходиться у розшуку за порушення військового обліку, тому йому необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для вирішення вказаного питання та підписання документів, при цьому, наполегливо запропонували доставити його до відповідача. Співробітниками відповідача було роз`яснено позивачу, що він знаходиться у розшуку, оскільки не пройшов повторний медичний огляд у строк до 05.06.2025. Також співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2 надали йому якісь документи для підпису та відпустили для проходження ВЛК. 23 жовтня 2025 року позивачу була вручена повістка № 2/34, в якій зазначено, що він має прибути до відповідача 30.10.2025. 16.10.2025 був складений протокол № 4976 про адміністративне правопорушення, про що зазначено у постанові, а 03.11.2025 позивач пройшов ВЛК.
У той же час, у даному випадку, на переконання представника позивача, тримісячний строк накладення адміністративного стягнення за правопорушення, вчинення якого інкриміноване позивачу, та яке, за відсутності доказів відповідача про інше, було виявлено відповідачем 06.06.2025, закінчився 06.09.2025. Отже, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача не могло бути розпочато після 06.09.2025. Крім того, представник позивача посилається на те, що зі слів ОСОБА_1 , співробітники поліції приїхали до нього у зв`язку із наявними в них даними про перебування його у розшуку за невчасне проходження повторного медичного огляду, за яке його згодом і притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Таким чином, відповідач, за твердженням представника позивача, виявив правопорушення значно раніше, ще до складання протоколу про адміністративне правопорушення № 4976 від 16.10.2025. 
Разом з тим, оскаржувана постанова була винесена 24.10.2025, тобто за межами строку, встановленого ст. 38 КУпАП, що є безумовною підставою для закриття справи відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Крім того, представник позивача зазначила, що позивач не знав про дату, час та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, не був присутній під час її прийняття, постанова не була йому вручена у день її прийняття, про існування постанови позивач дізнався після її отримання поштою 27 листопада 2025 року.
Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 26.01.2026 визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. 
Позивач та його представник у дане судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, але представник позивача надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності і за відсутності позивача, позов підтримала та просила його задовольнити з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача у судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про отримання судових повісток в електронному кабінеті системи «Електронний суд», відзив на позов від нього до суду у даній справі не надходив.
Дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
За змістом ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.
При цьому, ст. 279-9 КУпАП регламентує питання щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Із долученої до матеріалів справи копії постанови №4976 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. ст. 210 КУпАП від 24.10.2025, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , встановлено, що 16.10.2025 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 4976, відповідно до якого ОСОБА_1 під час дії в Україні особливого періоду, порушив правила військового обліку, а саме: будучи обмежено придатним до військової служби до набрання чинності положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 № 3621-ІХ, відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 № 3621-IX, з дня набрання чинності цим Законом до 05.06.2025 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення обставини, викладені у вказаному протоколі, знайшли своє підтвердження, з урахуванням норм чинного законодавства начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 постановив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штраф у розмірі 17000,00 грн.
Частиною 3 ст. 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку із військовою агресією РФ, в Україні введено воєнний стан із 05.30 години 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.
Відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію»» № 7113 від 03.03.2022, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 оголошено загальну мобілізацію.
Положеннями абз. 4 ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Положеннями абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Згідно з вимогами ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до п. 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.04.2024 № 3621-IX, установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Таким чином, позивач у строк до 05.06.2025 був зобов`язаний самостійно звернутися до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, оскільки є громадянином України віком від 25 до 60 років, який був визнаний обмежено придатним до військової служби до набрання чинності цим Законом.
При цьому, факт того, що позивач дійсно був визнаний обмежено придатним до військової служби до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» він не спростовує і не оспорює.
Крім того, судом при дослідженні наданих представником позивача доказів встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП було саме непроходження у строк до 05.06.2025 (включно) ВЛК. 
При цьому, представник позивача не заперечує факту того, що позивач дійсно не пройшов ВЛК у строк, визначений Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», а пройшов ВЛК лише 03.11.2025, на підтвердження чого до позовної заяви долучено копію Довідки військово-лікарської комісії від 03.11.2025.
У той же час, сторона позивача не надала суду доказів на підтвердження наявності поважних причин для непроходження військово-лікарської комісії у строк, визначений п. 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». 
Наведене, на переконання суду, свідчить про те, що ОСОБА_1 без жодних об`єктивних причин фактично самоусунувся від виконання визначеного чинним законодавством обов`язку щодо проходження ВЛК. При цьому, безпідставна відмова (ухилення) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є порушенням правил військового обліку. Таке порушення вчинене позивачем в особливий період.
Суд вважає, що дії особи щодо ухилення (відмови) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. А тому дії позивача кваліфіковані відповідачем правильно.
Надаючи оцінку доводам сторони позивача щодо спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності згідно зі ст. 38 КУпАП, суд зазначає таке.
Так, відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
При цьому, нормами КУпАП та профільного законодавства у сфері оборони та мобілізації не встановлено, у які строки уповноважена особа ТЦК та СП має виявити адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Тому суд вважає, що датою виявлення відповідачем інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення є саме 16.10.2025, тобто дата складання протоколу про адміністративне правопорушення №4976, а не 06.06.2025, як вважає сторона позивача, посилаючись на те, що позивач мав пройти ВЛК до 05.06.2025 (включно).
При цьому, жодних доказів того, що відповідач виявив ознаки вчиненого ОСОБА_1 правопорушення раніше дати складання протоколу про адміністративне правопорушення, як вказано у позовній заяві, сторона позивача до суду не надала. 
Тому суд приходить до висновку про те, що після виявлення правопорушення 16.10.2025 оскаржувана постанова від 24.10.2025 була винесена в межах тримісячного строку, передбаченого ч. 9 ст. 38 КУпАП.
Також суд бере до уваги, що ч. 9 ст. 38 КУпАП встановлює граничний термін притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ст. 210 КУпАП – не пізніше одного року з дня його вчинення. 
Отже, на момент складання оскаржуваної постанови від 24.10.2025 не сплив один рік після граничної дати проходження ВЛК, визначеної Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», тобто з 06.06.2025 до 24.10.2025.
Тому суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова №4976 від 24.10.2025 винесена відповідачем з дотриманням приписів ст. 38 КУпАП, тобто протягом трьох місяців з моменту виявлення порушення та в межах одного року з дня його вчинення.
При цьому, аргументи сторони позивача про порушення відповідачем приписів ч. 9 ст. 38 КУпАП свого підтвердження дослідженими під час розгляду справи доказами не знайшли.
Жодних законних та обґрунтованих підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення відповідає вимогам КУпАП, винесена на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а отже є законною. 
У зв`язку з цим суд вбачає підстави для залишення оскаржуваної постанови без змін, а позовної заяви – без задоволення.
Згідно зі ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір при поданні позову до суду не підлягає відшкодуванню, оскільки позивачу у задоволенню позову відмовлено.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 79, 241-246, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення, а постанову №4976 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. ст. 210 КУпАП від 24.10.2025, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , залишити без змін.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 24.04.2026.
Повні відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Суддя Юлія КАРЕТНИК