ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/29142/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року (суддя 1-ї інстанції Ремез К.І.) в адміністративній справі №160/29142/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
08.10.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просила суд:
- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме: визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною – винесення відмови оформленої листом № 30849-21254/3-01/8-0400/25 від 10.07.2025 яким відмовлено в нарахуванні та виплаті різниці пенсійного забезпечення, згідно виходу на пенсію, а саме з дати звільнення з органів податкової міліції до часу отримання пенсійного забезпечення, тобто з 28.09.2021 по 03.04.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, нарахувати та виплатити різниці пенсійного забезпечення, згідно виходу на пенсію, а саме з дати звільнення з органів податкової міліції до часу отримання пенсійного забезпечення, тобто з 28.09.2021 по 03.04.2025.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач здійснив призначення та виплату позивачу пенсії за вислугою років з 03.04.2025, тобто з дня набрання законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі № 160/26974/24, а не з наступного дня після звільнення її зі служби, тобто з 27.09.2021. Вважаючи такі дії протиправними позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті різниці пенсійного забезпечення, згідно виходу на пенсію, а саме з дати звільнення з органів податкової міліції до часу отримання пенсійного забезпечення, тобто з 28.09.2021 по 03.04.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, нарахувати та виплатити різницю пенсійного забезпечення, згідно виходу на пенсію, а саме з дати звільнення з органів податкової міліції до часу отримання пенсійного забезпечення, тобто з 28.09.2021 по 03.04.2025.
В решті позовних вимог відмовлено. Розподіл судових витрат у справі не здійснювався.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі пенсійний орган зазначає, що рішення суду першої інстанції від 16.12.2024 у справі №160/26974/24 набрало законної сили 03.04.2025 та виконано у встановленому порядку. За результатами повторного розгляду подання ГУ ДФС позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII. Водночас, оскільки судове рішення не містило вказівок щодо дати призначення пенсії, її визначено з моменту набрання рішенням законної сили - 03.04.2025. Отже, на думку скаржника, зобов`язання, покладені судом, виконані в повному обсязі.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.09.2021 за №157-о, капітана податкової міліції ОСОБА_1 звільнено за п.64 «г» (через скорочення штатів).
З матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, у якій просила здійснити нарахування та виплату пенсії з наступного дня після звільнення зі служби.
Листом від 10.07.2025 №30849-21254/З-01/8-0400/25 ГУ ПФУ повідомило, що оскільки в резолютивній частині рішення Дніпропетровського адміністративного суду від 16.12.2024 у справі № 160/26974/24 відсутня дата, з якої треба призначити позивачу пенсію, рішення суду виконано з дня набрання ним законної сили. Враховуючи викладене, позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно пункту «а» статті 12 Закону №2262 з дня набрання законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі № 160/26974/24, а саме з 03.04.2025.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулась за захистом порушеного права до суду.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про протиправність дій пенсійного органу щодо призначення пенсії позивачу з дня набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі №160/26974/24, тобто з 03.04.2025. Водночас, з урахуванням положень статті 50 Закону №2262-XII, суд зазначив, що пенсія має бути призначена з дати звільнення зі служби. З метою повного захисту прав позивачки суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті різниці пенсійного забезпечення за період з дня звільнення з органів податкової міліції (28.09.2021) до дати фактичного призначення пенсії (03.04.2025), та зобов`язав відповідача здійснити відповідне нарахування і виплату цієї різниці.
Позивачем означене рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII зі змінами та доповненнями (далі – Закон № 2262-ХІІ). 
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Приписами статті 1 Закону № 2262-XII визначено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж, з статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Приписами пункту 1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 визначено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно з вказаним Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).
Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).
У відповідності до пунктів 6, 17, 18 цього Порядку, днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.
У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу) роз`яснюється, які документи необхідно надати додатково. При поданні документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.
Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору у цій справі є наявність у позивача права на нарахування та виплату різниці пенсійного забезпечення за період з дня звільнення з органів податкової міліції (28.09.2021) до дати фактичного призначення пенсії (03.04.2025).
Сторонами не заперечується, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі №160/26974/24, залишеного без змін постановою суду апеляційної інстанції від 03.04.2025, відповідачем повторно розглянуто подання та з 03.04.2025 призначено позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, фактично дійшов висновку про протиправність дій пенсійного органу щодо визначення дати призначення пенсії та зазначив, що з урахуванням положень статті 50 Закону №2262-XII пенсія має бути призначена з дати звільнення зі служби.
Однак колегія суддів вважає такий висновок передчасним і необґрунтованим, оскільки право на нарахування та виплату різниці пенсійного забезпечення за минулий період є похідним від встановлення неправомірності визначення дати призначення пенсії або її розміру.
Водночас у межах цієї справи позивач не оскаржує рішення пенсійного органу в частині визначення дати призначення пенсії - 03.04.2025, а пенсія призначена за результатами повторного розгляду подання, на виконання судового рішення, що набрало законної сили. Позивач також у межах цієї справи не просить змінити дату призначення пенсії.
За відсутності спору щодо дати призначення пенсії відсутні правові підстави вважати, що у позивача виникло право на отримання пенсійних виплат за попередній період, тобто з 28.09.2021 по 03.04.2025.
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 50 Закону №2262-XII у разі несвоєчасного звернення за призначенням пенсії її виплата за минулий час здійснюється не більш як за 12 місяців до дня звернення, що виключає можливість нарахування виплат за більш тривалий період.
Також пенсія позивачу призначена саме на виконання судового рішення, яке не містило зобов`язання визначити іншу дату її призначення або здійснити виплати за минулий період. Відтак пенсійний орган діяв на підставі та у межах повноважень, визначених цим рішенням.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності оскарження дати призначення пенсії та з урахуванням обмежень, встановлених статтею 50 Закону №2262-XII, підстави для нарахування та виплати різниці пенсійного забезпечення за спірний період у позивача відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення про часткове задоволення позову дійшов помилкових висновків, а отже апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/29142/25 – скасувати та прийняти у справі нове судове рішення. 
У задоволенні позову відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 01 квітня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак