МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2026 р.  	№ 400/7569/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач) звернувся з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - Відповідач) з вимогами про:
- визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періодам перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування за період з 01 серпня 2024 року по 11 січня 2025 року у повному обсязі;
- зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періоду перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування за період з 01 серпня 2024 року по 11 січня 2025 року у повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги мотивовано тим, що Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 23.03.2024 по 09.02.2025, під час бойових дій отримав тяжкі травми, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування після травми, а тому вважає, що набув право на отримання збільшеної додаткової грошової винагороди до 100 000,00 грн. відповідно до Постанови №168. Проте, Відповідачем не здійснено нарахування та виплату такої винагороди Позивачу за період з 01.08.2024 по 11.01.2025 як учаснику бойових дій у розмірі 100 000 грн, що свідчить про протиправну бездіяльність Відповідача.
Ухвалою суду від 21.07.2025 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 260 КАС України (без виклику сторін).
04.08.2025 р. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що Позивач про порушене своє право щодо невиплати йому грошового забезпечення дізнався або повинен був дізнатися 09.02.2025 р., а в суд позивач звернувся лише 26.06.2025 р., а тому пропустив строк на звернення до суду з цим позовом, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, Відповідач зазначає, що рапорт Позивача щодо виплати додаткової винагороди в зв`язку з отриманим тяжким пораненням за період з серпня 2024 по 23.02.2025 надійшов до військової частини 03.03.2025 р., у задоволенні зазначеного рапорту було відмовлено, про що було повідомлено безпосередньо військовослужбовця. 
07.08.2025 р. представником Позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави. Враховуючи підтверджені медичними документами періоди стаціонарного лікування поранення та те, що згідно з Довідкою ВЛК № 416/5 від 25.07.2024, № 5170 від 28.08.2024, № 2218х від 31.10.2024, № 44 від 11.12.2024, № 492 від 23.01.2025 причинний зв`язок поранення, пов`язаний з захистом Батьківщини та травма відноситься до тяжких, Позивач беззаперечно набув право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 №168, в розмірі 100000 гривень на місяць, пропорційно всього періоду стаціонарного лікування та перебування у відпустці для лікування за період з 01 серпня 2024 року по 11 січня 2025 року.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
ОСОБА_1 з 23 березня 2024 року по 09 лютого 2025 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки від 02.09.2024 року №7654 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією російської федерації проти України, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , Позивач дійсно в період з 02.05.2024 по 03.05.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Петропавлівській сільській громаді, Куп`янського району, Харківської області.
03.05.2024 року, Позивач отримав поранення на околиці н.п. Котлярівка Куп`янського району Харківської обл. поблизу позиції під умовною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» внаслідок ворожого артилерійського обстрілу, під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 22.06.2024 року № 5430, виданої військовою частиною НОМЕР_1 . 
Отримане Позивачем поранення: Поєднане ВОП живота, тазу (03.05.2024). Дотичне поранення м/тканин правої поперекової ділянки. Сліпе поранення лівої сідничної ділянки із багатоуламковим переломом лівої сідничної кістки, з повним розривом простатичного відділу уретри та наявністю сторонніх тіл.
У Довідці зазначено, що під час поранення Позивач перебував в засобах індивідуального захисту (у відповідності до вимог статті 18 та додатку 1 Бойового Статуту Сухопутних військ Збройних Сил України розділу ІІ), не вчиняв дій що містять ознаки кримінального або адміністративного правопорушення, не перебував в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин, не вчиняв дій, пов`язаних із навмисним заподіянням шкоди своєму здоров`ю, не використовував в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, озброєння, устаткування, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині.
Вказана довідка видана на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 20.06.2024 р. №1348.
Позивач проходив лікування протягом наступних періодів:
- з 03.05.2024 по 08.05.2024 Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5014.
- з 08.05.2024 по 17.05.2024 Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у НВМКЦ «ГВКГ», що підтверджується Перевідним епікризом № 6656.
- з 17.05.2024 по 12.06.2024 Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, що підтверджується Перевідним епікризом № 08869.
- з 12.06.2024 по 18.07.2024 Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Заліщицька ЦМЛ» Заліщицької міської ради, що підтверджується Витягом із медичної карти стаціонарного хворого № 5248/720.
- з 18.07.2024 по 25.07.2024 Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, що підтверджується Виписним епікризом № 12905.
- 25.07.2024 р. Позивачу проведено медичний огляд ВЛК КНП «ТОКЛ» ТОР згідно Довідки ВЛК № 416/5 від 25.07.2024 р.
Відповідно до вказаної довідки військово-лікарською комісією встановлено: травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (довідка командира частини про обставини травми НОМЕР_1 від 27.06.2024 №5430). Військово-лікарською комісією встановлено, що на підставі статті 81 графи 11 Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки для лікування після травми на 30 (тридцять) календарних днів. За наказом МОЗ України №370 від 04.07.2007 травма тяжка.
- 28.08.2024 р. Позивачу проведено медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 відповідно до Довідки ВЛК № 5170 від 28.08.2024 р.
Військово-лікарською комісією встановлено: Травма тяжкого ступеня (згідно наказу МОЗ № 370 від 04.07.2007). Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (Довідка про обставини травми № 5430 від 27.06.2024 видана командиром в\ч НОМЕР_1 ). На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, потребує відпустки для лікування після травми терміном 30 (тридцять) календарних днів.
- з 16.10.2024 по 15.11.2024 Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у НВМКЦ «ГВКЦ», що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 14336.
- 31.10.2024 р. Позивачу проведено медичний огляд у госпітальною ВЛК хірургічного профілю НВМКЦ «ГВКГ» згідно довідки ВЛК № 2218х від 31.10.2024 р. 
Військово-лікарською комісією встановлено: Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 р. №370 - травма тяжкого ступеня. Поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. (Довідка про обставини травми № 5430 від 27.06.2024 видана командиром в\ч НОМЕР_1 ). На підставі статті 72 графи II Розкладу хвороб, Таблиці додаткових вимог наказу МО України від 2008р. №402 зі змінами - потребує відпустки для лікування після поранення терміном 30 (тридцять) календарних днів.
- 11.12.2024 р. Позивачу проведено медичний огляд у ВЛК військової частини НОМЕР_2 відповідно до довідки ВЛК № 44 від 11.12.2024 р.
Військово-лікарською комісією встановлено: Поранення тяжкого ступеня (згідно наказу МОЗ № 370 від 04.07.2007). Поранення, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. (Довідка про обставини травми № 5430 від 27.06.2024 видана командиром в\ч НОМЕР_1 ). На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, потребує відпустки для лікування після травми терміном 30 календарних днів.
Представником Позивача було направлено до Відповідача адвокатський запит про підстави і причини ненарахування та невиплати Позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, за період лікування з травня 2024 року по січень 2025 року в повному обсязі, а також про витребування необхідних документів.
Листом від 26.06.2025 року №1827/4876 Відповідач повідомив, що: за результатами розгляду даної заяви, у відповідності до абз. 3, п. 9 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства Оборони України №° 260 від 07.06.2018, грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи, що у військовій частині відсутня постанова (довідка) ВЛК про потребу в тривалому лікуванні Позивача, нарахування та виплата додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ №°168 від 28.02.2022 за період проходження лікування, в зв`язку з отриманим тяжким пораненням за період з серпня 2024 по 23.01.2025 не вбачається за можливе.
Позивач, вважаючи, що Відповідачем допущено протиправну бездіяльність у вигляді невиплати додаткової грошової винагороди в сумі 100 000 грн., пропорційно періоду перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування за період з 01 серпня 2024 року по 11 січня 2025 року, звернувся до суду із даною позовною заявою.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їхнього соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.Відповідно до частини 1 стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом першим якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в2022); травматичної ампутації лівої верхньої кінцівки на рівні в/3 плеча. Відтак, у зв`язку з отриманням травми пов`язаної із захистом Батьківщини, позив
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників)
Отже, відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є те, що військовослужбовці:
1) беруть безпосередню участь у бойових діях;
2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, суд зазначає, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.
За відсутності документального підтвердження наведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн. не виникає.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
У спірні періоди порядок виплати додаткової винагороди регламентувався окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Окреме доручення).
Відповідно до п.п. 6, 10 Окремого доручення, накази про виплату військовослужбовцям додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця; підготовка проектів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, покладається на підрозділи, що відповідають за облік особового складу.
При цьому, у пункті 7 Окремого доручення вказано, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшено до 100 000 гривень також включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаними із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Аналогічні норми містить і Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260), які набрали чинності 01.02.2023.
Так, пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Тобто норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2024 року у справі № 520/16191/23 та від 27.11.2024 року у справі № 380/20587/23.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Водночас суд наголошує, що оскільки додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, очевидно, що застосування норм Постанови №168, яка регулює питання виплати додаткової винагороди, повинно відбуватися з урахуванням положень Закону №2011-ХІІ та прийнятого на його підставі Порядку №260.
Пункт 11 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачає, що у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Аналогічно абзац 2 пункту 9 розділу І Порядку № 260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку № 260).
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) (далі - ВЛК) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.
У справі, що розглядається, спірним питанням є наявність/відсутність у Позивача права відповідно до Постанови № 168 на нарахування й виплату додаткової винагороди до 100 000 грн. за час перебування у відпустці для лікування в період з 01.08.2024 по 11.01.2025 у зв`язку з пораненням Позивача, отриманим 03.05.2024 року.
Умовою виплати додаткової винагороди до 100 000 грн. є належне підтвердження таких фактів: виконання бойових завдань; отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), а також надання відпусток за станом здоров`я через отримане тяжке поранення на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2025 року у справі №380/27432/23 та від 05.11.2025 року у справі №340/2976/23.
Як зазначено вище, відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 22.06.2024 № 5430 р., виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 03.05.2024 р. отримав поранення внаслідок ворожого артилерійського обстрілу, під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Отримане Позивачем поранення: Поєднане ВОП живота, тазу (03.05.2024). Дотичне поранення м/тканин правої поперекової ділянки. Сліпе поранення лівої сідничної ділянки із багатоуламковим переломом лівої сідничної кістки, з повним розривом простатичного відділу уретри та наявністю сторонніх тіл. Позивач перебував в засобах індивідуального захисту (у відповідності до вимог статті 18 та додатку 1 Бойового Статуту Сухопутних військ Збройних Сил України розділу ІІ), не вчиняв дій що містять ознаки кримінального або адміністративного правопорушення, не перебував в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин, не вчиняв дій, пов`язаних із навмисним заподіянням шкоди своєму здоров`ю, не використовував в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, озброєння, устаткування, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині. Зазначене не оспорюється Відповідачем.
Згідно з матеріалами справи, у період з 03.05.2024 по 25.07.2024 Позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується відповідними медичними документами. Зазначене не оспорюється Відповідачем.
Спірним є період перебування Позивача на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після травми в період з серпня по 11.01.2025 р.
Суд встановив, що у зв`язку з отриманими травмами Позивач перебував:
- 30 (тридцять) календарних днів у відпустці для лікування після травми відповідно до довідки ВЛК КНП «ТОКЛ» ТОР від 25.07.2024 р. № 416/5;
- 30 (тридцять) календарних днів у відпустці для лікування після травми відповідно до довідки ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2024 р. № 5170;
- 30 (тридцять) календарних днів у відпустці для лікування після травми відповідно до довідки ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2024 р. № 5170;
- з 16.10.2024 по 15.11.2024 - на стаціонарному лікуванні у НВМКЦ «ГВКЦ», що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 14336;
- 30 (тридцять) календарних днів у відпустці для лікування після травми відповідно до довідки ВЛК хірургічного профілю НВМКЦ «ГВКГ» від 31.10.2024 р. №2218х;
- 30 (тридцять) календарних днів у відпустці для лікування після травми відповідно до довідки ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 11.12.2024 р. №44.
У всіх вказаних довідках військово-лікарських комісій зазначається, що травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (довідка командира частини про обставини травми НОМЕР_1 від 27.06.2024 №5430) та згідно наказу МОЗ № 370 від 04.07.2007 Травма тяжкого ступеня.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000,00 грн. на місяць пропорційно періоду перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування за період з 01 серпня 2024 року по 11 січня 2025 року.
Щодо посилань Відповідача на пропуск строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
З наведених положень статті 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Приписами ч.1 ст.233 Кодекс законів про працю України було визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2025 від 11.12.2025 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
У вказано рішенні зазначено, що частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
При цьому, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
З огляду на викладе, Позивачем не пропущено строк звернення до суду, а тому вказані посилання Відповідача є необґрунтованими. 
Відтак, суд вважає, що бездіяльність Відповідача здійснити нарахування та виплату Позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у розмірі до 100000,00 гривень за період перебування Позивача на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування в період з серпня 2024 по січень 2025 року включно не відповідає критерію правомірності, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню
Суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України.
Обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений у першу чергу саме на суб`єкта владних повноважень ч. 2 ст. 77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів на спростування вимог приватної особи та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону реально вчиненого суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення.
Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.
Оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору, підстав вирішувати питання про розподіл судових витрат немає.
Крім того, Позивач заявив про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 4900,00 грн. На доказ понесених витрат позивачем надано:
- копія ордеру серії АА №1648842 від 25.11.2025 р.;
- копія Договору про надання послуг правничої (правової) допомоги № 2025-0204 від 06 червня 2025 року;
- копія акту надання послуг №172 від 15.07.2025 р.;
- інформаційне повідомлення про зарахування коштів №@PL039156 dsl 07.07.2025 р.;
Відповідно до частин 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат належить:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечень відносно заявлених Позивачем витрат на оплату правничої допомоги не висловив, клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляв.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 р. у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 р. у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 р. у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/WestAllianceLimited проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем та адвокатом Іщенко Ганною Михайлівною укладено Договір про надання послуг правничої (правової) допомоги № 2025-0204 від 06 червня 2025 року, де сторони погодили, зокрема, вартість послуг у розмірі 4900,00 грн та види наданих послуг. У акті надання послуг №172 від 15.07.2025 р. детально розписано надані адвокатом послуги. Відповідно до інформаційного повідомлення про зарахування коштів №@PL039156 dsl 07.07.2025 р. Позивачем оплачено надані послуги.
Оцінивши складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, з огляду на подані документи, а також враховуючи критерії розумності та співмірності, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4900,00 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
1. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.
2. Визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періодам перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування за період з 01 серпня 2024 року по 11 січня 2025 року у повному обсязі.
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періоду перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування за період з 01 серпня 2024 року по 11 січня 2025 року у повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) правничу допомогу у сумі 4900 грн (чотири тисячі дев`ятсот гривень 00 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19.02.2026 р.

Суддя Н. В. Лісовська