Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.03.2026  	Справа №607/2547/26 Провадження №2-а/607/151/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області 
в складі:
головуючого Ромазана В.В.
за участю секретаря Бойко О.В.
представника позивача Гуцалюка А.Р.
представника відповідача Дживри С.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі ,-
В С Т А Н О В И В:
Адвокат Гуцалюк А.Р. в інтересах ОСОБА_1 04.02.2026 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (надалі – УПП в Тернопільській області ДПП) про скасування постанови накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, у якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1959502 від 20.01.2026, а справу провадженням закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а також стягнути понесені ним судові витрати. 
Аргументуючи свої позовні вимоги, сторона позивача зазначила, що 20.01.2026 позивача було зупинено на вул..Г.Тарнавського,4 у м.Тернополі, особами, які представились працівниками поліції та повідомили, що позивачем допущено експлуатацію транспортного засобу із забрудненими номерними знаками. Під час зупинки транспортного засобу позивач звернувся до працівників поліції із проханням пред`явити свої службові посвідчення, яку не було виконано. Відтак, у позивача виникли обґрунтовані сумніви щодо законності дій та підтвердження повноважень працівників поліції, а тому позивач здійснив виклик наряду поліції на лінію 102. Вказав, що такий виклик не був завідомо неправдивим, оскільки здійснювався позивачем за наявності об`єктивних обставин та реального порушення його прав. ОСОБА_1 не мав умислу на зловживання викликом спеціальних служб та усвідомлював відсутності підстав для такого виклику. Однак, прибувши на виклик позивача представником відповідача, 20.01.2026 було винесено постанову №19599502 згідно якого ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП, а саме, 20.01.2026 позивач у м.Тернополі по вул..Тарнавського,4 близько 15 год.23 хв. здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонував на лінію 102 та повідомив про підозрілих осіб, ніби то які не являються працівниками поліції та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 3400 грн. Вказав, що у його діях відсутні як об`єктивні так і суб`єктивні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, оскільки здійснюючи виклик поліції позивач повідомив про реальні обставини події. Вважає, що відповідач не довів правомірність винесення спірної постанови. Так, на боді-камерах працівників поліції зафіксовано, що під час спілкування поліцейськими із працівником поліції, позивачем було повідомлено про те, що його було зупинено особою, яка представилась поліцейським, але відмовилась пред`явити службове посвідчення на його вимогу. Крім цього, просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та сплачену суму судового збору.
Відповідач УПП в Тернопільській області ДПП 27.02.2026 подав відзив на позов, який прийнято судом, у якому позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні. Зазначив, що 20.01.2026 на екстрену лінію «102» надійшло повідомлення від особи, який виявився ОСОБА_1 про те, що автомобіль заявника збуло зупинено особами, які представляються працівниками поліції та вони йому підозрілі. На місці події, працівники поліції поспілкувались із заявником ОСОБА_1 який здійснив завідомо неправдивий виклик поліції та було винесено спірну постанову за ст.183 КУпАП. На долученому до матеріалів справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано , як працівники поліції підійшовши до водія представились та повідомили про ведення відеофіксації. Було з`ясовано, що в ході спілкування водієм із працівниками поліції, які його зупинили, позивач не вимогам пред`явити свої службові посвідчення. Після прибуття на місце події поліцейських за викликом ОСОБА_1 було встановлено усі обставини виклику, проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, що зафіксоване на н/к 477652, позивача було ознайомлено із змістом спірної постанови після чого останній поставив свої підписи у відповідних її графах. Відповідач вважає, що спірна постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідає усім вимогам закону, при її винесенні дотримано положення ст.280 КУпАП, встановлено обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи, достеменно встановлено винуватість позивача у вчиненні правопорушення. Також сторона відповідача вважає, що сума витрат на правову допомогу позивача є неспівмірною та не відповідає складності справи.
Представником позивача 04.03.2026 через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив у якому звертає увагу суду на те, що на момент розгляду справи та винесення спірної постанови працівники поліції не мали змоги переглянути запис із портативного відео реєстратора, який був розміщений на одязі інших працівників поліції, який можна відтворити після того, як інформація із нього буде експортована відповідальною особою. Також вважає, що сам факт формального називання прізвища працівником поліції або демонстрації посвідчення без реальної можливості ознайомлення з його змістом не може вважатись належним виконанням вимог закону. Крім цього, вважає, що у діях позивача відсутні як об`єктивні так і суб`єктивні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбачені ст.183 КУпАП. Здійснюючи виклик поліції, ним було повідомлено реальні обставини події, а саме факт зупинки особою, яка представилась поліцейським, але відмовилась виконати вимогу закону щодо пред`явлення службового посвідчення. Зазначена інформація була правдивою та відповідала фактичним обставинам. 
Ухвалою судді від 06.02.2026 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
Представник позивача адвокат Гуцалюк А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просять суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Також, під час надання пояснень представник позивача звернув увагу суду на ту обставину, що представником відповідача перед винесенням спірної постанови не було ознайомлено ОСОБА_1 із правами, передбаченими смт.268 КУпАП, у тому числі права на захист, підписи у якій останній поставив уже після її прийняття та ознайомлення із її змістом, що підтверджується даними із нагрудних камер працівників поліції, які долучено відповідачем. 
Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнав, у їх задоволенні просить відмовити із підстав викладених у відзиві на позов. 
Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази встановив наступні обставини.
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1959502 від 20.01.2026, ОСОБА_1 20.01.2026 у м.Тернополі по вул..Тарнавського,4 близько 15 год.23 хв. здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонував на лінію «102» та повідомив про підозрілих осіб, ніби то які не є працівниками поліції, хоча насправді такої події не було. НК 477552. Ураховуючи, гр.. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП.У спірній постанові зазначено, що до неї у якості доказу додається відеозапис з нагрудних камер № 477652.
Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 КУпАП)
Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Відповідно до змісту ст.183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстренної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань – тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, частина перша статті 173-8, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), частини перша і третя статті 175-3 (у частині порушень, пов`язаних із незабезпеченням безперешкодного доступу громадян до об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, у випадках та порядку, встановлених законодавством), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 КУпАП встановлено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати:
1) уповноважені на те посадові особи:
органів Національної поліції (частини третя і четверта статті 42-4) (частина перша статті 44, стаття 44-1, частина перша статті 44-3, статті 46-1, 46-2, 51, 51-2, 51-4, 88-1, 89, 92, частина перша статті 106-1, стаття 106-2, частини четверта, сьома - дев`ята статті 121, частина третя статті 121-3, частини п`ята і сьома статті 122, частина перша статті 122-2, статті 122-2, 122-4, 122-5, частини друга і третя статті 123, стаття 124, частини третя і п`ята статті 126, частина четверта статті 127, стаття 127-1, частина третя статті 127-4, стаття 130, частина третя статті 133, стаття 135-1, стаття 136 (про порушення на автомобільному транспорті), стаття 139, частина четверта статті 140, статті 148, 151, 152, частина восьма статті 152-1, статті 154, 155, 155-2-156, частини перша - четверта статті 156-1, статті 156-2, 156-4, 159, 160, частини перша і третя статті 161-1, статті 162, 162-3, частина перша статті 163-17, статті 164-164-8, 164-10, 164-15-164-18, 165-1, 165-2, 166-14 - 166-18, 166-27, 172-4 - 172-9 (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище), 172-9-1, 172-9-2, 172-10 і 172-19 (про правопорушення, вчинені поліцейськими поліції особливого призначення Національної поліції України під час дії воєнного стану), 173 - 173-2, 173-4, 173-6, 173-7, частини друга і третя статті 173-8, стаття 174, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, 178 - 181-1, 182 - 183-1, частини перша - третя, сьома статті 184, статті 184-1, 184-2, 184-3 (у частині незаконного використання найменування та ознак належності до Національної поліції України), 185-185-2, 185-4 - 185-9, 186, 186-1, 186-3, 186-5 - 187, 188-28, 188-47, 189 - 195-6, статті 204-1, 206-1, 212-6, 212-7, 212-8, 212-10, 212-12, 212-13, 212-14, 212-19, 212-20, 212-22-212-24);
Тобто, законодавець передбачив можливість складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 183 КУпАП.
Статтею 258 КУпАП передбачені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.
Так, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених у частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтею 110, частинами першою, другою і третьою статті 114, статтею 115, частинами першою, другою статті 116-1, частинами першою, другою і третьою статті 116-3, статтями 119, 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.
Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, передбачених статтями 77-1, 120, 175, 175-2, 175-3, 188-8 цього Кодексу.
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
У випадках, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.
Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України), якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.
У випадках, передбачених частинами шостою і сьомою цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Положення цієї частини не застосовуються у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), а також правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.
У разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
У випадку, що розглядається, оскільки ОСОБА_1 оспорював допущене порушення та заперечував сам факт завідомо неправдивого виклику поліції, поліцейський на виконання вимог частини п`ятої статті 258 КУпАП повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення. 
Проте суд зауважує, що службові особи, які здійснювали документування спірного правопорушення, протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , який запепечував факт правопорушення за ст.183 КУпАП не складали. 
Згідно зі статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Частиною першою статті 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (пункт 1).«…» Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Згідно із вимогами ст.268 КУпАП, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право:знайомитись із матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватись юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права , який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. 
В силу вимог ст.59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу. 
Із даних нагрудних камер працівників поліції №477652, який долучений відповідачем у підтвердження законності винесеної спірної постанови та який зазначений у ній, вбачається, що 20.01.2026 транспортний засіб, яким керував позивач у м.Тернополі по вул..М.Тарнавського,4 був зупинений працівником поліції за керування водієм із забрудненим номерним знаком. Працівники поліції, зупинивши транспортний засіб назвали свої дані (прізвище, ім`я, по-батькові), а також пояснили водію причину такої зупинки. При чому працівники поліції були у форменому одязі із нагрудними знаками та на обочині проїзної частини знаходився їх службовий автомобіль із увімкненими проблисковими маячками. В подальшому, працівники поліції за результатами розгляду адміністративної справи за порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України винесли стосовно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, роз`яснивши при цьому позивачу права, передбачені ст.268 КУпАП. Однак,під час спілкування із працівниками поліції, ОСОБА_1 вирішив звернутись на лінію «102» по своєму мобільному телефону, повідомивши при зверненні, що його автомобіль зупинили двоє осіб, які представились працівниками поліції, в службовому автомобілі у якому був забруднений номерний знак.
Через деякий час, на місце події прибув інший екіпаж поліції за викликом ОСОБА_1 на лінію «102». Під час спілкування із позивачем, працівниками поліції, а саме інспектор взводу УПП Зварич В.О. встановив, що позивач здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, а тому у нього існують підстави для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП, здійснив розгляд справи, оголосивши зміст спірної постанови. При чому, ОСОБА_1 заперечував завідомо неправдивий виклик та обставини викладені відповідачем у спірній постанові. 
Також, суд констатує, що зазначені дані відеофіксації із нагрудних камер свідчать, що під час документування працівниками поліції даного правопорушення за ст.183 КУпАП стосовно позивача та перед початком розгляду справи, працівник поліції Зварич В.О., який здійснював її розгляд та прибув на місце виклику у складі іншого екіпажу поліції, не роз`яснив ОСОБА_1 вимоги ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України, у тому числі його право на захист. Адже, як уже зазначав суд, із даних нагрудних камер вбачається, що працівник поліції здійснив документування спірного правопорушення та розглянув справу без дотримання порядку встановленого вимогами КУпАП, у тому числі складання протоколу про адмінітсративне правопорушення, прийнявши спірну постанову, зачитав її позивачу та вказав, що йому необхідно поставити свій підпис у ній у відповідних графах. 
При чому, суд зазначає, що доказів, які б спростовували зазначені обставини, у тому числі твердження сторони позивача із цього приводу, відповідачем не надано. 
Суд зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. У Кодексі України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що незабезпечення права на захист є порушенням вимог Конвенції щодо розгляду справи.
Так, у своєму рішенні від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» Європейський суд з прав людини відмітив, що мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у поєднанні з підпунктами «b» і «c» пункту 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що заявниці не було надано можливості підготувати свій захист та ефективно скористатись допомогою захисника.
Відтак, не надання працівником поліції можливості реалізувати особі свої права, у тому числі право на отримання правової допомоги, порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог частини 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, проаналізувавши матеріали даної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до УПП в Тернопільській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі слід задовольнити частково, спірну постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1959502 від 20.01.2026 згідно якоїОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. скасувати, а справу передати на новий розгляд до УПП в Тернопільській області ДПП. У зв`язку із тим, що оскаржувана постанова відповідача підлягає скасуванню через наявність процедурних порушень, а саме порушення порядку та прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що потребує повторного розгляду справи відповідачем в установленому законом порядку. Питання наявності чи відсутності в діях позивача складу означених адміністративних правопорушень підлягає встановленню під час нового розгляду уповноваженим суб`єктом справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання накладення адміністративного стягнення, на які юрисдикція адміністративних судів, в силу приписів п.3 ч.2 ст.19 КАС України, не поширюється. Також суд вважає, що ефективним та достатнім способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача, із урахуванням повноважень суду, передбачених ст.286 КАС України, у даній справі є скасування спірної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності із направленням справи на новий розгляд під час якого суб`єкту владних повноважень слід дотриматись вимог зазначених у цьому рішенні.
Крім цього, суд приходить до висновку, що позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Тернопільській області ДПП суму сплаченого ним судового збору при зверненні із адміністративним позовом в суд, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 266,24 грн., із розрахунку задоволення позову ОСОБА_1 частково, що складає 50 відсотків від заявлених ним позовних вимог. 
Також вирішуючи позов у частині стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За приписами частин 3, 4 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз наведених норм процесуального законодавства свідчить про те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Так, до матеріалів позову позивачем додано ордер про надання правничої (правової) допомоги від 28.01.2026, договір про надання правничої допомоги №270-01/1 від 27.01.2026, акт наданих послуг №28-01/2 до договору про надання правничої допомоги №27-01/1 від 27.01.2026 додаткова угода №2 до договору про надання правничої допомоги від 28.01.2026, рахунок №28-01/2 від 28.01.2026.
Як вбачається із п.1.1 договору про надання правничої допомоги №27-01/1 від 27.01.2026, укладеного між адвокатським об`єднанням «Юридична колегія» в особі Гуцалюка А.Р. та ОСОБА_1 , паредметом договору є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у тому числі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Згідно із додатковою угодою №2 до вказаного договору від 28.01.2026, сторони дійшли згоди про те, що об`єднання бере на себе обов`язок представляти інтереси клієнта у справі щодо оскарження постанови про накладення адмінітсративного стягнення серії ЕГА №1959502 від 20.01.2026, розмір гонорару складає 5000 грн.
Відповідно до акту надання послуг від 28.01.2026 №28-01/2 до договору про надання правничої допомоги №27-01/1 від 27.01.2026 та додаткової угоди №2 від 28.01.2026, складений між ОСОБА_1 та АО «Юридична колегія», сторони склали даний акт про те, що послуги передбачені п.1.3 договору та п.1.1. додаткової угоди, а саме представництво інтересів клієнта у справі щодо оскарження постанови про накладення адмінітсративного стягнення серії ЕГА №1959501 від 20.01.2026 надані у повному обсязі. За виконану роботу клієнт сплачує об`єднанню 5000 грн. 
Згідно із рахунком №28-01/2 від 28.01.2026 АО «Юридична колегія» складено рахунок на підставі договору про надання правничої допомоги №27-01/1 від 27.01.2026 та додаткової угоди №2 від 28.01.2026 за представництво інтересів клієнта у справі щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА №1959502 від 20.01.2026 на суму 5000 грн. 
При визначенні суми відшкодування адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Зважаючи на викладене, даючи оцінку зазначеним вище аргументам, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг та час проведеної представником позивача роботи та участь його в судових засіданнях, виходячи із складністю даної справи, а також оцінивши заяву відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, у зв`язку з чим вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 3 000 грн. 
Оскільки позовні вимоги позивача задоволено судом частково, що складає 50 відсотків від заявлених, відтак, суд вважає, що із відповідача у користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 КАС, суд, –
У Х В А Л И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, задовольнити частково.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1959502 від 20.01.2026 згідно якоїОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень, скасувати, а справу передати на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції.
Стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із адміністративним позовом в суд, що становить 266(двісті шістдесят шість) грн. 24 коп., а також витрат на правову допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги у десяти денний строк з дня проголошення рішення суду. 
Рішення суду складено 13.03.2026 року.

Дані про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м.Тернопіль, вул..Котляревського,24, ЄДРПОУ 44538430. 

Головуючий суддя	В. В. Ромазан