Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року Справа№200/87/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України (юридична адреса: 01135 Київ, проспект Берестейський, 14, код ЄДРПОУ 37472062) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України в якій позивач просить:
-визнати протиправним і скасувати рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України, оформлене Протоколом №1.5/7-4367 ДСК від 02.09.2025, про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 .
-зобов`язати Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України прийняти рішення про встановлення факту позбавлення ОСОБА_1 особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України у період часу з 27.02.2015 по 29.12.2019.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 27.02.2015 року як цивільна особа знаходився в окупованому м. Макіївці та був затриманий невідомими озброєними особами. В подальшому 29.12.2019 року позивача було звільнено за офіційним обміном полоненими, який проводився між Україною та РФ.
На підставі вказаного та спираючись на вимоги Закону України “Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України” позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України в період з 27.02.2015 року по 29.12.2019 року до якої додав необхідні документи.
Разом з цим, згідно змісту Листа відповідача від 02.07.2024 року, факт позбавлення особистої свободи підтверджено не було через відсутність достатньої кількості голосів.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.12.2024 р. у справі № 200/7581/24 було задоволено позов ОСОБА_1 до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправним і скасовано рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, оформлене Протоколом від 21.06.2024 р., про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 .
Зобов`язано Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яка зареєстрована в Мінреінтеграції 09.04.2024 р., з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури.
Вказане судове рішення набрало законної сили 31 січня 2025 року і 07 лютого 2025 року видані виконавчі листи.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.03.2025 р. у справі № 200/7581/24 було задоволено заяву ОСОБА_1 та здійснено заміну боржника у виконавчому листі, виданому Донецьким окружним адміністративним судом 07.02.2025 р. у справі № 200/7581/24 про “зобов`язання Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яка зареєстрована в Мінреінтеграції 09.04.2024 р., з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури”, з Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, на Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України (код ЄДРПОУ 37472062, юридична адреса: 01135, м. Київ, просп. Берестейський, 14).
Водночас, в другому абзаці резолютивної частини ухвали від 19.03.2025 р. було допущено описку, а саме, вказано “Замінити стягувана у виконавчому листі ” замість “Замінити боржника у виконавчому листі ”.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.05.2025 р. у справі № 200/7581/24 було задоволено заяву ОСОБА_1 та виправлено відповідну описку.
Листом від 30.05.2025 р. за вих. № 12930/7/10-25 Мінрозвитку повідомило позивача, що Комісія при Мінрозвитку на своєму засіданні, яке відбулося 26.05.2025 р., розглянула заяву від 09.04.2024 р. і прийняла рішення про непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (тобто, повторно відмовила) “у зв`язку з відсутністю у долучених до заяви додатках підтверджуючих документів на здійснення ОСОБА_1 діяльності або дій по відношенню до ОСОБА_1 , передбачених підпунктами “а”, “б” пункту 2 частини першої статті 2 Закону України “Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей”.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 р. у справі № 200/7581/24 було задоволено заяву ОСОБА_1 , подану порядком ст. 383 КАС України.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії при Мінрозвитку, оформлене протоколом від 26.05.2025 р. про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 .
Зобов`язано Комісію при Мінрозвитку усунути порушення прав ОСОБА_1 , допущені під час виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.12.2024 р. у справі № 200/7581/24 та виконати дане рішення суду у відповідності з його резолютивною частиною, а саме, розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2024 р. про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури.
Ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 р. у справі № 200/7581/24 набрала законної сили.
Листом від 11.10.2025 р. за вих. № 26641/7/10-25 Мінрозвитку повідомило позивачу, що Комісія при Мінрозвитку на своєму засіданні, яке відбулося 02.09.2025 р., розглянула заяву від 09.04.2024 р. і прийняла рішення про непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (тобто, вже втретє відмовила) “у зв ’язку з відсутністю у долучених до заяви додатках підтверджуючих документів на здійснення ОСОБА_1 діяльності або дій по відношенню до ОСОБА_1 , передбачених підпунктами “а”, “б” пункту 2 частини першої статті 2 Закону України “Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей”.
Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України, оформлене Протоколом №1.5/7-4367 ДСК від 02.09.2025, про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду.
Ухвалою суду від 13 січня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. 05.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (далі – Мінреінтеграції) із заявою про визнання останнього особою, що була позбавлена особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі – заява).
Заяву до Мінреінтеграції позивачем було подано через те, що 27.02.2015 близько 16 год. 00 хв. в приміщенні Центрально-міської районної адміністрації м. Макіївки, ОСОБА_1 був заарештований озброєними учасниками НЗФ під керівництвом ОСОБА_2 та по 22.04.2015 відбувалось його постійне переміщення між різними місцями утримання, в яких під час допитів піддавався фізичному та психологічному насиллю. В подальшому, відповідно до “судових рішень” окупаційної влади ОСОБА_1 був засуджений до 12 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, у зв`язку із чим 03.10.2019 останнього було переведено до захопленої окупаційним режимом Макіївської виправної колонії № 32 де утримувався до 29.12.2019. 
Листом Мінреінтеграції від 02.07.2024 № 22/С-6457-6.3-5168 ОСОБА_1 повідомлено, що на засіданні Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Мінреінтеграції 21.06.2024, за результатами розгляду його заяви від 05.04.2024, прийнято рішення про непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що рішення про встановлення зазначеного факту не набрало достатньої кількості голосів. 
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Мінреінтеграції ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Мінреінтеграції, оформлене Протоколом від 21.06.2024, про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 та зобов`язання Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Мінреінтеграції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яка зареєстрована в Мінреінтеграції 09.04.2024, з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі № 200/7581/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним і скасовано рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Мінреінтеграції, оформлене Протоколом від 21.06.2024, про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 та зобов`язано Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Мінреінтеграції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яка зареєстрована в Мінреінтеграції 09.04.2024, з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури.
Одночасно, листом Мінрозвитку від 28.05.2025 № 24553/7/14-25 ОСОБА_1 повідомлено, що Кабінетом Міністрів України здійснено перерозподіл функцій в системі центральних органів виконавчої влади, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2024 № 1545 “Про внесення змін до Положення про Міністерство розвитку громад та територій України”, повноваження Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України в частині координації здійснення заходів щодо захисту і забезпечення реалізації прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи внаслідок дій збройних формувань російської федерації, окупаційної адміністрації та/або державних органів російської федерації на тимчасово окупованій території, а також членів їх сімей покладено на Міністерство розвитку громад та територій України у зв`язку із чим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2025 № 35 до Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2022 № 1281 внесено відповідні зміни. 
Ураховуючи внесення таких змін, Міннац`єдності передано до Мінрозвитку оригінали заяв з доданими до них документами, адже наказом Мінрозвитку від 07.02.2025 № 182 утворено Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Мінрозвитку.
Листом Комісії від 30.05.2025 № 12930/7/10-25 ОСОБА_1 повідомлено, що на засіданні Комісії 26.05.2025, за результатами розгляду його заяви від 09.04.2024, прийнято рішення про непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю у долучених до заяви додатках підтверджуючих документів на здійснення ОСОБА_1 діяльності або дій по відношенню до останнього, передбачених підпунктами “а”, “б” пункту 2 частини першої статті 2 Закону України “Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей”.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням Комісії, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про визнання протиправним рішення, вчиненого суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, далі – КАС України) у справі № 200/7581/24, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії, оформлене протоколом від 26.05.2025, про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 , зобов`язати Комісію усунути порушення прав ОСОБА_1 , допущені під час виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі № 200/7581/24 та виконати дане рішення суду у відповідності з його резолютивною частиною, а саме, розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2024 про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури. 
Листом Комісії від 11.10.2025 № 26641/7/10-25 ОСОБА_1 повідомлено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі № 200/7581/24 Комісією на своєму засіданні, яке відбулося 02.09.2025, з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 від 09.04.2024 та додані до неї документи, заслухавши пояснення останнього, прийнято рішення, яке оформлене протоколом від 02.09.2025 № 1.5/7-4367 ДСК, про не підтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю у долучених до заяви додатках підтверджуючих документів на здійснення ОСОБА_1 діяльності або дій по відношенню до останнього, передбачених підпунктами “а”, “б” пункту 2 частини першої статті 2 Закону.
Комісією на своєму засіданні, яке відбулося 02.09.2025 було досліджено матеріали заяви ОСОБА_1 , а також заслухано його пояснення в онлайн режимі, та встановлено, що надані до матеріалів заяви документи не містять доказів того, що ОСОБА_1 перебував в місцях позбавлення особистої свободи саме через здійснення ним діяльності або вчинення по відношенню до нього дій, передбачених підпунктами “а”, “б” пункту 2 частини першої статті 2 Закону України “Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей”. 
Вважає, що відповідач діяв правомірно, а позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі є безпідставними, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Ухвалою суду від 23 березня 2026 року повторно витребувано в дводенний строк з дня отримання ухвали суду від Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України: належним чином завіреної копії Протоколу №1.5/7-4367 ДСК від 02.09.2025 засідання Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України або витяг з нього в частині, що стосується розгляду заяви ОСОБА_1 (громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
10 квітня 2026 року відповідачем надіслано суду копію витягу з Протоколу №1.5/7-4367 ДСК від 02.09.2025 засідання Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом установлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України відповідно паспорту у формі ID картки № НОМЕР_2 , виданого 24.01.2020 року; орган, що видав: 8029, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
05.04.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України із заявою про встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України в період з 27.02.2015 року по 29.12.2019 року.
В якості додатків до заяви було надано для розгляду Комісією: копія постанови Верховного суду т.зв. “днр” від 25.12.2017; копія постанови Верховного суду т.зв. “днр” від 18.02.2019; копія листа від Офісу Генерального прокурора від 11.04.2024 № 18/1/3-24417-23; копія листа від Офісу Генерального прокурора від 11.04.2024 № 18/1/3-24712-21; лист Офісу Генерального прокурора від 09.05.2023 № 18/1/3-24712-21; довідка т.зв. макіївської виправної колонії “днр” від 06.11.2019; довідка №1 про встановлення статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми від 28.04.2020; лист Головного слідчого управління СБУ від 26.04.2021 № б/с-795/2; лист Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України від 16.06.2021 № 33/8-С-306/138; лист Штабу Антитерористичного центру при СБУ від 11.01.2020 № 33/8-С-84/138; копія Заяви ОСОБА_3 від 12.10.2020; копія Заяви ОСОБА_4 від 10.10.2020. 
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_3 від 01.09.2023 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, старший лейтенант ОСОБА_1 в період з 21.05.2022 по 26.09.2022, з 22.11.2022 по 01.12.2022, з 08.01.2023 по 21.07.2023, з 24.07.2023 по 01.09.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.
Відповідно до довідки від 21.11.2024 №5498 капітан ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України у період із 21.05.2022 по 26.09.2022, з 22.11.2022 по 01.12.2022, з 08.01.2023 по 21.07.2023, з 24.07.2023 по 13.11.2023, з 20.01.2024 по 22.01.2024, з 20.02.2024 по 23.02.2024, з 20.05.2024 по 05.09.2024, з 19.09.2024 по теперішній час.
Відповідно до листа Штабу Антитерористичного центру при СБУ від 11.01.2020 № 33/8-С-84/138, за даними інформаційного обліку військовослужбовців та цивільних осіб, які були протиправно позбавлені волі в районі проведення антитерористичної операції починаючи з 07.04.2014 року, що ведеться Об`єднаним центром з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб, у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.02.2015 року потрапив у заручники до незаконних збройних формувань в районі проведення антитерористичної операції та був визволений 29.12.2019 року. 
Згідно змісту листа Об`єднаного центру при СБУ від 16.06.2021 р. № 33/8-С-306/138, ОСОБА_1 в період з 27.02.2015 року по 29.12.2019 року був незаконно позбавлений волі незаконними збройними формуваннями на тимчасово окупованих внаслідок збройної агресії РФ територіях Донецької та Луганської областей. З метою забезпечення реалізації Постанови КМУ від 11.12.2019 року № 1122 “Про затвердження Порядку здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення” ОСОБА_1 внесено до списку осіб, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України та передано до міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України.
Як визначено в листі Головного слідчого управління СБУ від 26.04.2021 року № С-795/2, розглянуто заяву ОСОБА_1 про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 42014000000000457 від 01.03.2021, яка надійшла на адресу ГСУ СБ України 12.04.2021 року. Викладені у заяві позивача обставини будуть досліджені в ході здійснення досудового розслідування у провадженні.
Відповідно до довідки № 1, яка видана головою Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми, ОСОБА_1 встановлено статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми (рішення Мінсоцполітики від 15.04.2020 року № 5366/0/2-20/47. Дата видачі довідки: 28.04.2020 року, довідка дійсна до 28.04.2022 року).
В подальшому 15.04.2024 Комісією при Мінреінтеграції було отримано від заявника (позивача) додаткові документи (копії): лист Офісу Генерального прокурора від 11.04.2024 р. вих. № 18/1/3-24417-23; лист Офісу Генерального прокурора від 11.04.2024 р. вих. № 18/1/3-24712-21; лист Офісу Генерального прокурора від 09.05.2024 р. вих. № 18/1/3-24712-21.
Згідно змісту листа Офісу Генерального прокурора від 11.04.2024 р. вих. № 18/1/3-24417-23 позивача проінформовано, що під час досудового розслідування № 12023000000000241 від 13.02.2023 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 438 КК України, було встановлено, що позивач у період з лютого 2015 року по травень 2015 року перебував у полоні терористичної організації “ДНР” де зазнав фізичного та психологічного насильства. У зв`язку з чим ОСОБА_1 залучено до вищезазначеного провадження як потерпілого.
Відповідно листа Офісу Генерального прокурора від 11.04.2024 р. вих. № 18/1/3-24712-21 позивачу повідомлено, що його визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 22021000000000350 від 08.10.2021 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних праворушень, передбачених ст.ст. 32, 291, 293. ч. 2 ст. 297-1 КПК України тощо.
Листом від 13.05.2024 року позивач надіслав до Комісії лист Офісу Генерального прокурора від 05.05.2023 р. вих. № 18/1/3-24712-21, який адресовано Генеральному штабу ЗСУ та який містить наступну інформацію. Досудовим розслідуванням встановлено, що у квітні 2014 року громадяни України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступили до складу терористичної організації ДНР. Будучи у складі вказаної терористичної організації, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, здійснили захоплення будівель Донецького телецентру, розташованих за адресою; АДРЕСА_3 . Так, у захоплених будівлях, члени терористичної організації ДНР, зокрема представники батальйону “ОПЛОТ” організували місце дислокації батальйону, а також створили незаконне місце несвободи зазначеної терористичної організації, яка існує і до цього часу. В указаному місці незаконно утримувались десятки військовослужбовців і цивільних громадян, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , до яких учасники терористичної організації застосовували фізичне насильство, катування, в тому числі у вигляді імітації розстрілу та нанесення ударів по різним частинам тіла, застосування електроструму з метою отримання показань про начебто вчинення ними злочинів, здійснювали психологічне насильство у формі принижень, погроз та образ з метою деморалізації і залякування. Потерпілим у кримінальному провадженні визнано ОСОБА_1 , який на даний час проходить службу в ЗСУ у Військовій Частині НОМЕР_4 .
Відповідно до постанови про визнання потерпілим у кримінальному провадженні Головного управління національної поліції в Донецькій області від 23.08.2024 визнано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпілим у кримінальному провадженні ЄРДР №42021000000002370 від 19.11.2021, за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.
Відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2025 року у справі № 761/7615/23, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 27 березня 2025 року розглянуто в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження №22021000000000350, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2021 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 2583, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, за участю, зокрема, потерпілого ОСОБА_1 - ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України та призначено йому покарання:
-за ч. 1 ст. 258-3 КК України - у виді позбавлення волі строком на 15 (пятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;
-за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України - у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеного за цим вироком, остаточно визначено ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (пятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна та з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального військового звання - капітан.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 , обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного затримання.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України та призначено йому покарання:
-за ч. 1 ст. 258-3 КК України - у виді позбавлення волі строком на 15 (пятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;
-за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України - у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеного за цим вироком, остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (пятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна та з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального військового звання - підполковник.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного затримання.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід, обраний ОСОБА_10 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, у вигляді тримання під вартою, залишено без змін.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України та призначено йому покарання:
-за ч. 1 ст. 258-3 КК України - у виді позбавлення волі строком на 15 (пятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;
-за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України - у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеного за цим вироком, остаточно визначено ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (пятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна та з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального військового звання - капітан.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного затримання.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід, обраний ОСОБА_8 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, у вигляді тримання під вартою, залишено без змін.Конец формы
Вказаний вирок набрав законної сили 30 травня 2025 року.
Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року у справі № 761/22218/23 розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №12023000000000241, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2023 року, по обвинуваченню: ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 438 КК України, - ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №1689-VII від 07.10.2014), та призначено покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, та призначено покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_11 визнано винним винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, та призначено покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_11 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання, установленого для осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі рахувати з моменту затримання та приведення вироку до виконання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний ОСОБА_11 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, у вигляді тримання під вартою, залишено без змін.
Вказаний вирок набрав законної сили 09 травня 2025 року.
Згідно змісту Листа відповідача від 02.07.2024 року, факт позбавлення особистої свободи підтверджено не було через відсутність достатньої кількості голосів, тобто у встановленні факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України в період з 27.02.2015 року по 29.12.2019 року було відмовлено. Зазначене відображено в Протоколі засідання Комісії від 21.06.2024 у частині обговорення питання та голосування щодо непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_1 .
Листом Міністерства розвитку громад та територій України №12930/7/10-25 від 30.05.2025 на заяву про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_1 повідомило наступне. Комісія на своєму засіданні, яке відбулося 26 травня 2025 року, розглянула заяву від 09 квітня 2024 року та додані до неї документи. Дослідивши додані документи, Комісією прийнято рішення про непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю у долучених до заяви додатках підтверджуючих документів на здійснення ОСОБА_1 діяльності або дій по відношенню до ОСОБА_1 , передбачених підпунктами «а», «б» пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей».
Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі № 200/7581/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено.
Визнано протиправним і скасовано рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, оформлене Протоколом від 21 червня 2024 року, про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 .
Зобов`язано Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яка Зареєстрована в Мінреінтеграції 09.04.2024 р., з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури.
Вказане рішення суду набрало законної сили 31.01.2025.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.03.2025 у справі №200/7581/24, з урахування ухвали суду від 22.05.2025 замінено боржника у виконавчому листі №200/7581/24 виданого Донецьким окружним адміністративним судом про “Зобов`язати Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яка Зареєстрована в Мінреінтеграції 09.04.2024 р., з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури”, з Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, на Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України (код ЄДРПОУ 37472062, юридична адреса: 01135, м. Київ, просп. Берестейський, 14).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у справі №200/7581/24 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, вчиненого суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (в порядку ст. 383 КАС України) у справі № 200/7581/24 за позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України, оформлене протоколом від 26.05.2025 р., про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 .
Зобов`язано Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України усунути порушення прав ОСОБА_1 , допущені під час виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.12.2024 р. у справі № 200/7581/24 та виконати дане рішення суду у відповідності з його резолютивною частиною, а саме, розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2024 про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури.
Відповідно до витягу з протоколу від 02 вересня 2025 р. 1.5/7-4367 ДСК від 02.09.2025 засідання Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо встановлення факту, дат початку строку позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України та дат звільнення особі (цивільній), яка була звільнена з полону країни-агресора РФ іншим чином, перебування в полоні якої не підтверджено країною-агресором через Центральне агентство розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста (на виконання рішення суду про перегляд відповідної заяви та документів з урахуванням висновку суду) вирішено не підтверджувати факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів на здійснення ОСОБА_1 діяльності або дій по відношенню до ОСОБА_1 , передбачених підпунктами "а”, "б" пункту 2 ч.1 ст.2 Закону України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей". Зокрема, зазначено, що кримінальне провадження або підозра щодо ОСОБА_1 відсутні.
Листом Комісії від 11.10.2025 № 26641/7/10-25 ОСОБА_1 повідомлено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі № 200/7581/24 Комісією на своєму засіданні, яке відбулося 02.09.2025, з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 від 09.04.2024 та додані до неї документи, заслухавши пояснення останнього, прийнято рішення, яке оформлене протоколом від 02.09.2025 № 1.5/7-4367 ДСК, про непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю у долучених до заяви додатках підтверджуючих документів на здійснення ОСОБА_1 діяльності або дій по відношенню до останнього, передбачених підпунктами “а”, “б” пункту 2 частини першої статті 2 Закону.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей” від 26 січня 2022 року № 2010-ІХ (далі - Закон № 2010-ІХ) цей Закон визначає основи соціального і правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а також членів їхніх сімей.
Частиною першою статті 2 Закону №2010-ІХ визначено, що дія цього Закону поширюється на громадян України:
1) яких було позбавлено особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із захистом державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України внаслідок збройної агресії проти України, які належать до складу сил безпеки і сил оборони України та до однієї з категорій осіб, визначених Женевською конвенцією про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1949 року та Додатковим протоколом до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року;
2) які є цивільними особами, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, яких було позбавлено особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями під час перебування на тимчасово окупованих територіях України або на території держави-агресора:
а) у зв`язку із здійсненням такими громадянами діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за здійснювану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану із відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, якщо були підстави вважати, що здійснення такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями;
б) у зв`язку з незаконними діями держави-агресора, її органів, підрозділів, формувань, інших утворень з явною або прихованою метою спонукання України, іншої держави, державного органу, організації, у тому числі міжнародної, юридичних або фізичних осіб до дій або утримання від здійснення дій як умови звільнення громадянина України.
Згідно із статтею 3 Закону №2010-ІХ прийняття рішень з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України здійснюється Комісією з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі - Комісія).
Комісія утворюється при центральному органі виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України.
Комісія здійснює діяльність відповідно до Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яке затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України.
Статтею 4 Закону № 2010-ІХ визначено перелік документів та відомостей, які є підставою для встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 2 цього Закону.
Підставою для встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України відповідно до підпункту “а” пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону є такі документи:
1) заява особи або її законного представника, або члена сім`ї особи, подана за зразком, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України;
2) документи та/або відомості, що підтверджують факт (факти) порушення норм Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року стосовно заявника при його захопленні, незаконному затриманні, незаконному арешті, незаконному триманні або іншим чином незаконному позбавленні особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами і формуваннями, іншими утвореннями, у зв`язку із здійсненням такою особою діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за здійснювану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану з відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, та про підтвердження дійсності підстав вважати, що здійснення такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями;
3) витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);
4) повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи.
Підставою для встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України відповідно до підпункту “б” пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону є такі документи:
1) заява особи або її законного представника, або члена сім`ї особи, подана за зразком, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України;
2) документи та/або відомості, що підтверджують факт та обставини позбавлення особи особистої свободи;
3) документи та/або відомості, що підтверджують факт (факти) порушення норм Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року стосовно заявника при його захопленні, незаконному затриманні, незаконному арешті, незаконному триманні або іншим чином незаконному позбавленні особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами і формуваннями, іншими утвореннями з явною або прихованою метою спонукання України, іншої держави, державного органу, організації, у тому числі міжнародної, юридичних або фізичних осіб до дій або утримання від здійснення дій як умови звільнення громадянина України;
4) витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);
5) повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи.
Згідно із ч. 6 ст. 4 Закону №2010-ІХ під час розгляду заяв Комісією беруться до уваги:
1) інформація, відомості та/або дані, надані особою (заявником), її законним представником, іншою близькою особою, адвокатом чи іншим представником заявника за договором;
2) документи (довідки) щодо достовірності відомостей (інформації), наведених особою та/або стосовно особи, надані центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами на запит Комісії;
3) рішення з відповідних питань міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною;
4) інша інформація, надана чи оприлюднена міжнародними, правозахисними та іншими організаціями.
У разі потреби Комісія заслуховує пояснення осіб, стосовно яких подані документи та/або відомості, та/або свідків, законного представника особи, іншої близької особи, адвоката чи іншого представника заявника, які надали Комісії свідчення, інформацію, відомості.
Положеннями ч.7 ст. 4 Закону №2010-ІХ визначено, що за результатами розгляду поданих заяв, документів та/або відомостей з підстав, визначених частинами першою - п`ятою цієї статті, Комісія приймає рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, відмову у визнанні особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.
При прийнятті рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України Комісія встановлює дату початку строку позбавлення особи особистої свободи, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дату її звільнення.
Також суд зазначає, що згідно із пунктом 1 Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2022 № 1281 у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України утворюється при Мінреінтеграції з метою виконання завдань, визначених Законом України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей.
Відповідно до пункту 3 Положення, завданнями Комісії є:
1) розгляд заяв та матеріалів (довідки, інформація, інші документи), визначених пунктами 8, 9, 11 цього Положення, щодо встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;
2) прийняття рішень про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;
3) прийняття рішень про визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про відмову у визнанні особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;
4) проведення аналізу практики застосування законодавства з питань соціального та правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;
5) встановлення дати початку строку позбавлення особи особистої свободи під час прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дати її звільнення з урахуванням положень, зазначених у пункті 15 цього Положення.
Згідно п. 4 Положення , комісія для виконання покладених на неї завдань має право:
1) залучати до своєї роботи представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань, наукових та інших установ, а також окремих фахівців за їх згодою;
2) одержувати безоплатно від центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб інформацію, документи та матеріали, необхідні для виконання покладених на Комісію завдань, у строк не більше 15 календарних днів, а якщо це стосується надання великого обсягу інформації, документів та матеріалів, - не більше 30 календарних днів з дня надходження відповідного звернення Комісії до відповідного органу, посадової особи;
3) приймати рішення про надання коштів для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що надавалася особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, для захисту їх прав і законних інтересів;
4) скасовувати рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;
5) розглядати інші питання в межах повноважень, визначених законом та цим Положенням.
Згідно із пунктом 7 Положення організаційною формою роботи Комісії є засідання.
Засідання Комісії скликаються у разі потреби, але не рідше ніж один раз на квартал.
Рішення Комісії вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини присутніх на засіданні членів Комісії.
У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос головуючого на засіданні.
У разі відсутності достатньої кількості голосів під час голосування за прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України вважається невстановленим.
За результатами розгляду поданих заяв, документів та/або відомостей Комісія приймає рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, відмову у визнанні особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.
Рішення Комісії оформляється протоколом, який підписується головою, заступником голови, секретарем та всіма членами Комісії, які брали участь у засіданні.
Прийняті Комісією рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, вносяться до Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.
Приписами п. 8 Положення визначено, що для прийняття рішення, передбаченого підпунктом 2 пункту 3 цього Положення:
громадянин України, якого було позбавлено особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із захистом державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України внаслідок збройної агресії проти України, які належать до складу сил безпеки і сил оборони України та до однієї з категорій осіб, визначених Женевською конвенцією про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1949 р. та Додатковим протоколом до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 р., що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 р., або його законний представник, член сім`ї такого громадянина або законний представник члена сім`ї такого громадянина звертається до Мінреінтеграції із заявою за формою, встановленою Мінреінтеграції.
До заяви додаються:
довідка Міноборони, іншого центрального органу виконавчої влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, утвореним відповідно до законів, або правоохоронного органу чи державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями, командира підрозділу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями, оформлена за зразком та в порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України, про те, що військовослужбовець або інша особа перебуває (перебувала) в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, із зазначенням строку позбавлення особистої свободи, або інтернована у нейтральних державах, або документ, що підтверджує участь особи як члена добровольчого загону (формування) в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, із зазначенням строку перебування в місцях несвободи, або інтернована у нейтральних державах;
витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);
повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи;
2) громадянин України, який є цивільною особою, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 р., якого було позбавлено особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями під час перебування на тимчасово окупованих територіях України або на території держави-агресора у зв`язку із провадженням таким громадянином діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за проваджувану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану із відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, якщо були підстави вважати, що провадження такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями, або його законний представник, член сім`ї такого громадянина або законний представник члена сім`ї звертається до Мінреінтеграції із заявою за формою, встановленою Мінреінтеграції.
До заяви додаються:
документи та/або відомості, що підтверджують факт (факти) порушення норм Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 р. стосовно заявника під час його захоплення, незаконного затримання, незаконного арешту, незаконного тримання або іншим чином незаконного позбавлення особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами і формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із провадженням такою особою діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за проваджувану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану з відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, та про підтвердження дійсності підстав вважати, що провадження такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями;
витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);
повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи;
звернення, написане в довільній формі в присутності особи, що надає професійну правничу допомогу, або консула, що підтверджується їх підписами, про уповноваження особою, яку було позбавлено особистої свободи, або членом її сім`ї іншої особи на отримання такої допомоги у період дії в Україні або окремих її місцевостях правового режиму воєнного стану, у разі коли особа, яку було позбавлено особистої свободи, та члени її сім`ї позбавлені можливості отримати щорічну державну грошову допомогу, яка надається особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи.
Згідно із пунктом 14 Положення, під час розгляду заяв Комісією беруться до уваги:
1) інформація, відомості та/або дані, надані особою (заявником), її законним представником, іншою близькою особою, адвокатом чи іншим представником заявника за договором;
2) документи (довідки) щодо достовірності відомостей (інформації), наведених особою та/або стосовно особи, надані центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами на запит Комісії;
3) рішення з відповідних питань міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною;
4) інша інформація, надана чи оприлюднена міжнародними, правозахисними та іншими організаціями. 
У разі потреби Комісія заслуховує пояснення осіб, стосовно яких подані документи та/або відомості, та/або свідків, законного представника особи, іншої близької особи, адвоката чи іншого представника заявника, які надали Комісії свідчення, інформацію, відомості.
Приписами п. 17 Положення визначено, що рішення Комісії про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи відмову у визнанні членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, може бути оскаржено в судовому порядку.
Судом встановлено, що 02.09.2025 на засіданні Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України було досліджено матеріали заяви ОСОБА_1 , а також заслухано його пояснення в онлайн режимі, та встановлено, що надані до матеріалів заяви документи не містять доказів того, що ОСОБА_1 перебував в місцях позбавлення особистої свободи саме через здійснення ним діяльності або вчинення по відношенню до нього дій, передбачених підпунктами “а”, “б” пункту 2 частини першої статті 2 Закону України “Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей”. 
Суд зауважує, що рішення про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України є актом індивідуальної дії, головною рисою якого є його конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктом адміністративного права, який видає такий акт; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.
Також загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень “суб`єктивізує” акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/6528/18, від 10.04.2020 у справі № 819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).
Як вже зазначалось судом вище, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі № 200/7581/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено.
Визнано протиправним і скасовано рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, оформлене Протоколом від 21 червня 2024 року, про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 .
Зобов`язано Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яка Зареєстрована в Мінреінтеграції 09.04.2024 р., з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури.
Вказане рішення суду набрало законної сили 31.01.2025.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.03.2025 у справі №200/7581/24, з урахування ухвали суду від 22.05.2025 замінено боржника у виконавчому листі №200/7581/24 виданого Донецьким окружним адміністративним судом про “Зобов`язати Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яка Зареєстрована в Мінреінтеграції 09.04.2024 р., з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури”, з Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, на Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України (код ЄДРПОУ 37472062, юридична адреса: 01135, м. Київ, просп. Берестейський, 14).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у справі №200/7581/24 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, вчиненого суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (в порядку ст. 383 КАС України) у справі № 200/7581/24 за позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України, оформлене протоколом від 26.05.2025 р., про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 .
Зобов`язано Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України усунути порушення прав ОСОБА_1 , допущені під час виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.12.2024 р. у справі № 200/7581/24 та виконати дане рішення суду у відповідності з його резолютивною частиною, а саме, розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2024 про встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України з урахуванням висновків суду у цій справі та з дотриманням принципів адміністративної процедури.
Згідно положень ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд зазначає, що в рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі № 200/7581/24 судом встановлено наступне. 
“…Досліджуючи додатки до заяви про встановлення факту позбавлення особистої свободи в розумінні критерію їх повноти суд зазначає, що позбавлення позивача особистої своботи прямо вбачається з листа Штабу Антитерористичного центру при СБУ від 11.01.2020 № 33/8-С-84/138, листа Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України від 16.06.2021 № 33/8-С-306/138, листа від Офісу Генерального прокурора від 11.04.2024 № 18/1/3-24417-23, листа від Офісу Генерального прокурора від 11.04.2024 № 18/1/3-24712-21 та ін. Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи “Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судомості”, позивач судимості не має та в розшуку не перебуває. У тому числі як вже було зазначено вище, позивачем в якості додатку до заяви надано лист Штабу Антитерористичного центру при СБУ від 11.01.2020 № 33/8-С-84/138. 
Відтак суд вважає, що позивачем при зверненні до Комісії із відповідною заявою було надано усі, визначені статтею 4 Закону № 2010-ІХ додатки.
Щодо позиції з приводу відсутності підтверджуючої інформації щодо заяви ОСОБА_1 про співпрацю з українськими правоохоронними органами, як зазначено у його заяві від 05.04.2024, то суд зауважує, що статтею 4 Закону № 2010-ІХ наданий вичерпний перелік документів, що мають бути наданими в обов`язковому порядку; та такий перелік не містить обов`язку надавати підтверджуючу інформацію про роботу з українськими правоохоронними органами.
Щодо наявних розбіжностей в датах про перебування в полоні суд зазначає, що часовий проміжок перебування позивача в полоні з лютого 2015 року по травень 2015 року, визначений в листі Офісу Генерального прокурора від 11.04.2024 р. вих. № 18/1/3-24417-23 наданий в якості інформації по кримінальному провадженню відносно третьої особи, а тому суд вважає, що і зазначений часовий проміжок в більшій мірі охоплює події, які розглядаються в площині кримінального провадження саме відносно третьої особи, а не позивача. Натомість, лист Об`єднаного центру при СБУ від 16.06.2021 р. № 33/8-С-306/138, містить чітку інформацію, що ОСОБА_1 був незаконно позбавлений волі незаконними збройними формуваннями на тимчасово окупованих внаслідок збройної агресії рф територіях Донецької та Луганської областей саме в період з 27.02.2015 року по 29.12.2019 року.

Відтак суд вважає, що інформація щодо незаконно позбавлення волі ОСОБА_1 незаконними збройними формуваннями на тимчасово окупованих внаслідок збройної агресії рф територіях Донецької та Луганської областей саме в період з 27.02.2015 року по 29.12.2019 року має пріорітетний характер...”.
Крім того, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено позбавлення ОСОБА_1 особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України у період часу з 27.02.2015 по 29.12.2019, зокрема: 
- листом Штабу Антитерористичного центру при СБУ від 11.01.2020 р. № 33/8-С-84/138 за даними інформаційного обліку військовослужбовців та цивільних осіб, які були протиправно позбавлені волі в районі проведення антитерористичної операції починаючи з 07.04.2014 року, що ведеться Об`єднаним центром з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб, у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.02.2015 року потрапив у заручники до незаконних збройних формувань в районі проведення антитерористичної операції та був визволений 29.12.2019 року;
- листом Об`єднаного центру при СБУ від 16.06.2021 р. № 33/8-С-306/138, ОСОБА_1 в період з 27.02.2015 року по 29.12.2019 року був незаконно позбавлений волі незаконними збройними формуваннями на тимчасово окупованих внаслідок збройної агресії РФ територіях Донецької та Луганської областей. З метою забезпечення реалізації Постанови КМУ від 11.12.2019 року № 1122 “Про затвердження Порядку здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення” ОСОБА_1 внесено до списку осіб, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України та передано до міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України;
- довідкою № 1, яка видана головою Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми, ОСОБА_1 встановлено статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми (рішення Мінсоцполітики від 15.04.2020 року № 5366/0/2-20/47.
Також, матеріалами справи підтверджено, що позивача визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 22021000000000350 від 08.10.2021 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних праворушень, передбачених ст.ст. 32, 291, 293. ч. 2 ст. 297-1 КПК України тощо, та у кримінальному провадженні №12023000000000241 від 13.02.2023 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 438 КК України.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2025 року у справі № 761/7615/23, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 27 березня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.
Вказаний вирок набрав законної сили 30 травня 2025 року.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2025 року у справі № 761/7615/23 встановлено наступне. Аналізуючи в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні наведені докази, суд, вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , будучи громадянами України, вступили до складу терористичної організації ДНР та вчинили умисні дії щодо участі у терористичній організації, зокрема сприяли функціонуванню незаконного місця несвободи (в`язниці) терористичної організації «ДНР», облаштованої на базі Донецького телецентру, що за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у період з лютого 2015 року до травня 2015 року, діючи умисно у складі терористичної організації «ДНР», знаходячись на території батальйону «ОПЛОТ» де було створено одне із незаконних місць несвободи (в`язниці) терористичної організації «ДНР», облаштованої на базі Донецького телецентру, що за адресою: м. Донецьк, вул. Куйбишева, 61 спільно з іншими невстановленими на даний час особами, вчинили жорстоке поводження з цивільною особою - громадянином України ОСОБА_1 .
Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року у справі № 761/22218/23 ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Вказаний вирок набрав законної сили 09 травня 2025 року.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року у справі № 761/22218/23 встановлено, що у період з лютого 2015 року до травня 2015 року ОСОБА_11 , діючи у складі терористичної організації «ДНР», знаходячись у приміщенні так званого Міністерства державної безпеки Донецької Народної Республіки терористичної організації «ДНР», що за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, буд. 26, перебуваючи на посаді «старшого слідчого в особливо важливих справах 2 відділення слідчого відділу Міністерства державної безпеки Донецької Народної Республіки терористичної організації «ДНР», вчинив жорстоке поводження з цивільною особою - громадянином України ОСОБА_1 , яке виразилось у застосуванні психологічного тиску, у формі принижень, образ, погроз про розстріл та примусовому розмінуванні міста Дебальцево Донецької області, а також нанесенні тілесних ушкоджень кулаком по голові та верхній частині тулуба.
На переконання суду, викладені обставини свідчать про те, що Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України, приймаючи рішення від 02.09.2025 протиправно відмовила ОСОБА_1 у встановленні факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України у період часу з 27.02.2015 по 29.12.2019, у зв`язку з відсутністю у долучених до заяви додатках підтверджуючих документів на здійснення ОСОБА_1 діяльності або дій по відношенню до ОСОБА_1 , передбачених підпунктами “а”, “б” пункту 2 частини першої статті 2 Закону України “Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України, оформлене Протоколом № 1.5/7-4367 ДСК від 02 вересня 2025 року, про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи, що позивачу неодноразово було відмовлено у задоволенні заяви про встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України в період з 27.02.2015 року по 29.12.2019 року, суд дійшов висновку, що відновленням прав позивача є зобов`язання Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України прийняти рішення про встановлення факту позбавлення ОСОБА_1 особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України у період часу з 27.02.2015 по 29.12.2019.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. “Руїз Торія проти Іспанії” (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до адміністративного суду з позовною заявою, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1332,00 грн.
Водночас, за подання цього позову позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Отже, судовий збір у розмірі 1331,20 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача
Щодо надміру сплаченого судового збору у розмірі 0,80 грн., суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір” сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України (юридична адреса: 01135 Київ, проспект Берестейський, 14, код ЄДРПОУ 37472062) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України, оформлене Протоколом №1.5/7-4367 ДСК від 02.09.2025, про (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 .
Зобов`язати Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України прийняти рішення про встановлення факту позбавлення ОСОБА_1 особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України у період часу з 27.02.2015 по 29.12.2019.
Стягнути з Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 квітня 2026 року. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя К.Е. Абдукадирова