Справа № 757/29937/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2653/2026
Головуючий у суді першої інстанції: Григоренко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В..

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В., 
суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Іваницької Ольги Володимирівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року, повний текст якого складено 28 квітня 2025 року, та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року, повний текст якого складено 09 червня 2025 року, ухвалені в м. Києві у складі судді Григоренко І.В., у справі № 757/29937/21-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зазначив, що 01.12.2017 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого він надав у позику ОСОБА_1 кошти в сумі 65 925,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути йому вказані кошти, а саме: 2 000,00 доларів США до 31.12.2017 року та 63 925,00 доларів США до 01.08.2018 року. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання та не повернув взяті у борг кошти, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 1 802 389,50 грн., що складає еквівалент в розмірі 65 925,00 доларів США по курсу НБУ, інфляційні збитки на суму 385 461,52 грн., що складає еквівалент в розмірі 14 098,81 доларів США по курсу НБУ; штраф на суму 154 431,96 грн., що складає еквівалент в розмірі 5 648,57 доларів США по курсу НБУ; пеню на суму 1 277 008,50 грн., що складає еквівалент в розмірі 46 708,43 доларів США по курсу НБУ.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 61 925,00 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 02.08.2018 року по 03.06.2021 року у розмірі 5 272,96 доларів США. 
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 788,50 грн. 
Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 360,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням та додатковим рішенням суду, адвокат Іваницька О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 61 925,00 доларів США та трьох процентів річних в розмірі 5 272,96 доларів США, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду. Посилалася на те, що судом було порушено норми матеріального і процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначала, що, ухвалюючи рішення, суд не надав оцінки її доводам щодо відсутності у адвоката Мусихіна П.Е. повноважень на звернення до суду з позовом в інтересах позивача ОСОБА_2 , оскільки в ордері на надання правничої допомоги не було вказано на надання ним правничої допомоги саме в Печерському районному суді м. Києва, та відмовив у задоволенні її клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Також, ОСОБА_2 не було надано суду перекладу боргової розписки від 01.12.2017 року, яка була написана російською мовою, а відтак, вона не може бути належним доказом у справі. Крім того, суд першої інстанції безпідставно зазначив у рішенні про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в іноземній валюті, а саме, в доларах США, тим самим фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки в позовній заяві ОСОБА_2 просив стягнути заборгованість у гривневому еквіваленті. 
В судовому засіданні адвокат Нурищенко С.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 надав у позику ОСОБА_1 кошти в сумі 65 925,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути йому вказані кошти, а саме: 2 000,00 доларів США до 31 грудня 2017 року та 63 925,00 доларів США до 01 серпня 2018 року.
На підтвердження укладення вказаного договору позики ОСОБА_2 надав відповідну власноруч написану розписку ОСОБА_1 .
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 61 925,00 доларів США, та три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 02 серпня 2018 року по 03 червня 2021 року у розмірі 5 272,96 доларів США. 
Колегія судді не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не було доведено безгрошовості договору позики від 01 грудня 2017 року, написання розписки під впливом обману або примусу, а також виконання своїх зобов`язань. 
А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 61 925,00 доларів США, та три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 02 серпня 2018 року по 03 червня 2021 року у розмірі 5 272,96 доларів США. 
Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на відсутність у адвоката Мусихіна П.Е. повноважень на звернення до суду з позовом в інтересах позивача. 
На підтвердження своїх повноважень на подання позову адвокатом Мусихіним П.Е. було надано договір про надання правничої допомоги та ордер серії КВ №751428 від 25 травня 2021 року, в якому зазначено про надання ОСОБА_2 правничої допомоги в судах загальної юрисдикції, що є достатнім для визначення повноважень адвоката на звернення із даним позовом. 
Крім того, сам ОСОБА_2 не оспорював наявності у адвоката Мусихіна П.Е. повноважень на звернення до суду із даним позовом.
Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на ненадання перекладу розписки від 01 грудня 2017 року.
ОСОБА_1 не було спростовано складання ним вказаної розписки про отримання коштів та її змісту.
Також, є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо безпідставності зазначення у рішенні суду про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в іноземній валюті, а саме, в доларах США, а не в еквіваленті, як було вказано у позовній заяві.
Під час розгляду справи судом установлено, що згідно розписки від 01 грудня 2017 року кошти передавалися у іноземній валюті, а саме, в доларах США.
А відтак, суд першої інстанції правильно зазначив про стягнення боргу у доларах США, а не у гривневому еквіваленті. При цьому позивач ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів не вбачає порушень судом норм матеріального чи процесуального права. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Іваницької Ольги Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 березня 2026 року.
Суддя-доповідач
Судді