ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м. Дніпро Справа № 908/79/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач), 
судді: Кощеєв І.М., Вінніков С.В.
секретар судового засідання Солодова І.М.
за участю:
від прокуратури: Рембецький В.Ю. (в залі суду) - прокурор відділу;
від позивача: Букін С.М. (поза межами суду) – самопредставництво;
від відповідача-1: не з`явився; 
від відповідача-2: не з`явився; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “КАНІРАД” на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2025 (повне рішення складено 14.04.2025, суддя Мірошниченко М.В.) у справі № 908/79/25
за позовом керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - 
позивача: Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “КАНІРАД”, м. Запоріжжя
до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Дмитрієва Андрія Миколайовича, м. Херсон
про стягнення 931 913,44 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
До Господарського суду Запорізької області звернувся керівник Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Запорізької міської ради (позивача) про стягнення доходу, отриманого від використання без належної правової підстави земельної ділянки комунальної форми власності, кадастровий номер 2310100000:06:008:0041, загальною площею 0,1628 га по вул. Сорочинській, 9-Б у місті Запоріжжя за період з 01.05.2017 по 31.12.2023 з відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю “КАНІРАД” в сумі 726892,48 грн. та з відповідача-2 Фізичної особи-підприємця Дмитрієва Андрія Миколайовича – в сумі 205020,96 грн. (пропорційно до площі належного їм нерухомого майна, що розташовано на вказаній земельній ділянці).
Позов заявлено на підставі ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, ст. ст. 181, 1212, 1214 Цивільного кодексу України, ст. ст. 120, 122, 125, 206 Земельного кодексу України.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.04.2025 у справі №908/79/25 позов задоволено. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “КАНІРАД” на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, за період з 01.05.2017 по 31.12.2023 у розмірі 726 892,48 грн. (сімсот двадцять шість тисяч вісімсот дев`яносто дві грн. 48 коп.).
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Дмитрієва Андрія Миколайовича на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, за період з 01.05.2017 по 31.12.2023 у розмірі 205 020,96 грн. (двісті п`ять тисяч двадцять грн. 96 коп.).
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “КАНІРАД” на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в розмірі 8722,71 грн. (вісім тисяч сімсот двадцять дві грн. 71 коп.) та витрати зі сплати судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову в розмірі 944,74 грн. (дев`ятсот сорок чотири грн. 74 коп.).
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Дмитрієва Андрія Миколайовича на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в розмірі 2460,25 грн. (дві тисячі чотириста шістдесят грн. 25 коп.) та витрати зі сплати судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову в розмірі 266,46 грн. (двісті шістдесят шість грн. 46 коп.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням суду, через систему “Електронний суд”, представник Товариства з обмеженою відповідальністю “КАНІРАД” звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2025 у справі №908/79/25 в частині стягнення з ТОВ “КАНІРАД” доходу отриманого від безпідставно набутого майна на користь Запорізької міської ради в особі Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя; ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові Запорізької міської ради в особі Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя до ТОВ “КАНІРАД” про стягнення доходу отриманого від безпідставно набутого майна; судові витрати покласти на позивача.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Скаржник, з посиланням на правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 25.02.2025 у справі №908/929/24, зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції незаконно включив та стягнув з ТОВ “КАНІРАД” грошові кошти за період з 01.01.2022 по 31.12.2022.
Апелянт зазначає про сплив строку позовної давності у цій справі 11.10.2019, тому, при ухваленні рішення суд повинен був застосувати строк позовної давності.
На спірній земельній ділянці (кадастровий номер 2310100000:06:008:0041) розташовані: нежитлове приміщення №1, аптека, загальною площею 145,4 м2 (РНОНМ 948862723101), яке на праві власності належить Дмитрієву Андрію Миколайовичу; нежитлове приміщення №2 літ. А,Б, загальною площею 514,7 м2 (РНОНМ 1053787623101), яке на праві власності належить ТОВ “КАНІРАД”.
ТОВ “КАНІРАД” зазначає, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості в цілому (будівлю, споруду), а не на частину будівлі (приміщення). Відповідно до чинного законодавства, зокрема, ст. 79-1 Земельного кодексу України, частина земельної ділянки не може бути об`єктом цивільних прав (оренди землі). Таким чином, земельне законодавство не передбачає надання в оренду земельних ділянок для розташування нежитлових приміщень, а також переходу прав на земельні ділянки у разі набуття права власності на нежитлові приміщення, а отже, у Запорізької міської ради не було та не має законних підстав для укладання договору оренди частини земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 для розташування приміщення. Тобто, з моменту набуття права власності на нежитлове приміщення №2 по вул. Сорочинській, 9-Б у місті Запоріжжя, у ТОВ «КАНІРАД» не виникло обов`язку з оформлення права оренди на земельну ділянку. Відсутність підстав для укладання такого договору оренди землі означає, що ТОВ «КАНІРАД» не набував та не міг набути статусу орендаря земельної ділянки та не зобов`язаний повертати власнику земельної ділянки кошти, оскільки він і не мав їх платити за користування, у зв`язку із відсутністю законних підстав для оформлення правовідносин між сторонами щодо користування земельною ділянкою.
ТОВ «КАНІРАД» двічі звертався до Запорізької міської ради з заявою про передачу в оренду земельної ділянки за адресою м. Запоріжжя, вул. Сорочинська, 9 «б». Запорізька міська рада офіційно своїм листом від 13.12.2024 за №8269/01/01-07/11477, зокрема, повідомила: «…Відповідно до чинного законодавства, зокрема, ст. 79-1 Земельного кодексу України, частина земельної ділянки не може бути об`єктом цивільних прав (оренди землі). Отже, у міської ради відсутні правові підстави для укладання договору оренди землі частини земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 для розташування приміщення.».

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи.
10.06.2025 від Запорізької міської ради до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить: залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Канірад» без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2025 по справі №908/79/25 без змін.
Відзив обґрунтований наступним.
У позові зазначено, та не було спростовано відповідачем у відзиві, що набувши у власність нерухоме майно, останній документально не оформив користування спірною земельною ділянкою у період з 01.05.2017 по 31.12.2023 та не уклав з позивачем відповідний договір оренди земельної ділянки. Тобто, у цей період відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, плату за земельну ділянку в належному обсязі не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення об`єкта нерухомого майна. З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки (міської ради) зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Оскільки між Запорізькою міською радою та відповідачами у період з 01.05.2017 по 31.12.2023 не укладено відповідного договору оренди землі, то в силу приписів зазначеної норми права, відповідачі не є орендарями, а є фактичними користувачами земельної ділянки. Системний аналіз змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 ПК України вказує, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20. З урахуванням вищезазначеного, дія п. 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не поширюється на правовідносини сторін в рамках даної справи.
В обґрунтування своїх доводів відповідач-1 посилається на правові висновки, що містяться у постанові Верховного Суду від 25.02.2025 у справі № 908/929/24, проте, справа, у якій подана відповідачем апеляційна скарга не є подібною до справи № 908/929/24.
Беручи до уваги приписи пунктів 12, 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України щодо продовження строків позовної давності на строк дії карантину (який діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023) та у подальшому на строк дії воєнного стану (який діє з 24.02.2022 по теперішній час), вбачається, що строк позовної давності за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Канірад» доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, за період з 01.05.2017 по 31.12.2023 у розмірі 726892,48 грн., та з Фізичної особи-підприємця Дмитрієва Андрія Миколайовича за період з 01.05.2017 по 31.12.2023 у розмірі 205020,96 грн. не сплив.
17.06.2025 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить: апеляційну скаргу ТОВ «КАНІРАД» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2025 у справі № 908/79/25 – без змін.
Відзив обґрунтовано наступним.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «КАНІРАД» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС № 099656 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. А, Б, розташовану по вул. Сорочинській (Новгородській), 9б у м. Запоріжжі. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2014 укладеного між товариством та Відповідачем-2, останній набув у власність 19/100 вищевказаного об`єкта нерухомості. За умовами договору об`єкт нерухомості літ. А, Б розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 площею 0,1628 га (п. 1.3 договору). Разом з тим, у Реєстрі речових прав відсутні відомості щодо реєстрації права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 за відповідачами чи іншими фізичними або юридичними особами. З наведеного слідує, що відповідачі використовують вищевказану земельну ділянку без достатньої правової підстави, договір оренди землі не укладено. На підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України судом стягнуто на користь Запорізької міської ради пропорційно до належних відповідачам площ об`єктів нерухомості з ТОВ «КАНІРАД» 726 892,48 грн.
Верховним Судом у постанові від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20 за позовом Харківської міської ради до АТ «Альфа-Банк» з аналогічним предметом спору зроблено висновок про те, що приватноправові відносини, пов`язані зі стягненням безпідставно (набутих) збережених коштів з осіб, які є фактичними користувачами земельних ділянок без права власності, постійного користування або оренди на них, не підпадають під регулювання нормами Податкового кодексу України. Отже, посилання відповідача про відсутність обов`язку у фактичного землекористувача ТОВ «КАНІРАД» повернути власнику землі кошти, які товариство мало заплатити за користування земельною ділянкою без достатньої правової підстави відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 внаслідок дії підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, не відповідає висновку щодо застосування норм Податкового кодексу України у кондикційних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20.
У своєму позові прокурором заявлена позовна вимога про стягнення доходу отриманого від безпідставно набутого майна за період з 01.05.2017 по 31.12.2023, тобто в межах строків позовної давності.
Оскільки ТОВ «КАНІРАД» не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України). За змістом глави 15, ст. ст. 120, 125 Земельного кодексу України та положень ст. 1212 Цивільного кодексу України до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці можливо, а тому розрахунок позовних вимог, який містить у собі саме такий алгоритм, не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим.
Окремо слід зазначити на довільне тлумачення Відповідачем-1 у своєму відзиві на позов прокурора змісту листів Запорізької міської ради, долучених до відзиву. Так, Департаментом управління активами міської ради у листі від 02.09.2024 № 5657/01/01-07/7661 роз`яснено ТОВ «КАНІРАД» необхідність подання додаткових документів для розгляду питання надання у користування земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041. У свою чергу, у листі від 13.12.2024 № 8269/01/01-07/11477 Департаментом управління активами Запорізької міської ради роз`яснено Відповідачу-1, що передання в оренду сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 можливо при поданні заяви й іншим співвласником будівлі (Відповідачем-2). Разом з тим, враховуючи, що відповідачі володіють поділеними в натурі частинами одноповерхової будівлі, Відповідач-1 не був позбавлений можливості звернутись до власника земельної ділянки – Запорізької міської ради, щодо поділу земельної ділянки, та отримання в оренду новосформованої земельної ділянки, на якій знаходиться виключно його об`єкт нерухомого майна.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.05.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/79/25. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/79/25.
19.05.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.05.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “КАНІРАД” на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2025 у справі № 908/79/25 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити - надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.
03.06.2025 скаржником долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 16 355.08 грн., відповідно до платіжної інструкції від 30.05.2025.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “КАНІРАД” на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2025 у справі № 908/79/25; розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 19.11.2025 о 10 год. 00 хв.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.11.2025, у зв`язку з тим, що відповідно до ст. 89 Закону України «Про судоустрій», у період з 17 по 21 листопада 2025 року колегія суддів у складі головуючого судді Чус О.В. (доповідач), суддів: Кощеєв І.М., Дармін М.О. проходитиме підготовку суддів апеляційних господарських судів з метою підвищення кваліфікації, судове засідання у справі №908/79/25, призначене на 19.11.2025, не відбудеться, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “КАНІРАД” на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2025 у справі № 908/79/25 призначено у судовому засіданні на 18.03.2026 о 10:00 год.
На підставі розпорядження керівника апарату суду №239/26 від 17.03.2026, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Дарміна М.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Вінніков С.В.
У судове засідання 18.03.2026 з`явився прокурор та представник позивача. Відповідачі явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (т. 2, а.с. 203-206).
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 ГПК України).
Прокурор та представник позивача заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили відмовити у її задоволенні.
У судовому засіданні 18.03.2026 колегією суддів оголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) у справі.
Встановлені судом обставини справи.
Відповідно до Інформації з ДЗК (т. 1, а.с. 36) 28.10.2003 проведено державну реєстрацію земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041. Відтак, зазначена земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 (т. 1, а.с. 35).
Разом з тим, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС №099656 (т. 1, а.с. 68), виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради, за ТОВ “КАНІРАД” (відповідач-1) зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю, літ А,Б по вул. Сорочинській (раніше – Новгородська), 9-Б у м. Запоріжжя (т. 1, а.с. 68 на звороті).
Надалі, на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2014, зареєстрованого в реєстрі за №1470, право власності на нерухоме майно: 19/100 часток нежитлової будівлі літ. А, Б (РНОНМ 430284423101), яке знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Сорочинська (колишня назва – Новгородська), 9-Б, перейшло у власність від ТОВ “КАНІРАД” до Дмитрієва Андрія Миколайовича, який є фізичною особою-підприємцем та відповідачем-2 за позовом.
Відповідно до п. 1.3 вказаного договору купівлі-продажу об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 загальною площею 0.1628 га.
13.08.2014 між ТОВ “КАНІРАД” та ОСОБА_1 укладено договір (зареєстрований у реєстрі за №1477) про встановлення порядку володіння та користування нежитловою будівлею літ. А, Б по вул. Сорочинській, 9-Б у місті Запоріжжя.
Відповідно до п. 1.1 даного договору нежитлова будівля розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 загальною площею 0,1628 га.
За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 10.06.2016 було зареєстровано об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 948862723101): нежитлове приміщення, аптека, загальною площею 145,4 кв.м. шляхом виділу частки з об`єкта нерухомого майна: нежитлової будівлі літ. А, Б по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 50).
11.10.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 1053787623101): нежитлове приміщення №2 літ. А, Б., загальною площею 514,7 кв.м. шляхом виділу частки з об`єкта нерухомого майна: нежитлової будівлі літ. А, Б по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 51).
11.10.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно закрито об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю загальною площею 647,10 кв.м., літ. А, Б по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 430284423101).
Таким чином, встановлено, що на земельній ділянці комунальної форми власності (кадастровий номер 2310100000:06:008:0041) розташовані об`єкти нерухомості: нежитлове приміщення 1, аптека, загальною площею 145,4 м2 (реєстраційний номер 948862723101), яке на праві власності належить Дмитрієву Андрію Миколайовичу; нежитлове приміщення №2 літ. А, Б, загальною площею 514,7 м2 (реєстраційний номер 1053787623101), яке на праві власності належить ТОВ “Канірад”.
Разом з тим, будь-які відомості про державну реєстрацію за ТОВ “КАНІРАД” та ФОП Дмитрієвим А.М. договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041, на якій розташоване нерухоме майно, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутні.
За даними інформаційної бази ГУ ДПС у Запорізькій області за земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 за період 2015 - 2023 роки податкова звітність до контролюючих органів не надавалась. Починаючи з 2024 року надає податкову звітність та сплачує орендну плату з юридичних осіб ТОВ “КАНІРАД”.
Згідно наданої ТОВ “КАНІРАД” податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) нараховано за 2024 рік - 14 485,75 грн.
ФОП Дмитрієв А.М., згідно даних ІКС “Податковий блок” не значиться на обліку як платник плати за землю за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041.
Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 від 14.07.2023 №НВ-2300051592023, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 5 655 411,52 грн. (т. 1, а.с. 71).
Запорізькою міською радою на підставі вищезазначеної інформації та документів, рішень Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 “Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя”, від 28.11.2018 № 26 “Про встановлення розміру орендної плати за землю” здійснено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ “КАНІРАД” (код ЄДРПОУ 35719458) та ФОП Дмитрієвим А.М. (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельною ділянкою площею 1628 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.05.2017 по 31.12.2023.
Згідно вказаного розрахунку загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.05.2017 по 31.12.2023, становить 931 913,44 грн., зокрема:
- за період з 01.05.2017 по 31.12.2017 – 89 413,60 грн.;
- за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 – 134 120,43 грн.;
- за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 – 134 120,43 грн.;
- за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 – 122 943,73 грн.;
- за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 – 134 120,43 грн.;
- за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 – 147 532,47 грн.;
- за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 – 169 662,35 грн.
Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя була розроблена у 2013 році та затверджена рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 “Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя”. З 01.01.2016 по теперішній час нормативна грошова оцінка земель міста Запоріжжя не змінювалась.
Ураховуючи, що загальна площа об`єкта нерухомості, що належить ТОВ “КАНІРАД” та знаходиться на спірній земельній ділянці, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно становить 514,7 кв.м., а ФОП Дмитрієва А.М. – 145,4 кв.м., загальна площа двох об`єктів нерухомого майна складає 660,1 кв.м. (514,7 кв.м. +145,4 кв.м.) - ТОВ “КАНІРАД” належить 78% загальної площі двох об`єктів нерухомості (514,7 кв.м. *100/660,1 кв.м.), а ФОП Дмитрієву А.М. – 22% (145,4 кв.м. *100/660,1 кв.м.).
За розрахунком позивача, розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.05.2017 по 31.12.2023, становить: 
- для ТОВ “КАНІРАД” - 726 892,48 грн. (931 913,44 грн. *78%);
- для ФОП Дмитрієва А.М. - 205 020,96 грн. (931 913,44 грн. *22%),
що і стало причиною звернення з позовом.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, представника позивача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2025 у даній справі, яким стягнуто з відповідачів (ТОВ “КАНІРАД” та ФОП Дмитрієва А.М.) на користь позивача (Запорізької міської ради) на підставі ст. 1212 ЦК України грошові кошти за користування земельною ділянкою комунальної форми власності з кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 за період з 01.05.2017 по 31.12.2023, пропорційно до площі належного їм нерухомого майна, що розташовано на вказаній земельній ділянці.
Колегія суддів зауважує, що зазначене рішення від 04.04.2025 оскаржується відповідачем-1 (ТОВ “КАНІРАД”), відтак, рішення в частині стягнення з відповідача-2 (ФОП Дмитрієва А.М.) безпідставно отриманого доходу за користування земельною ділянкою в апеляційному порядку не переглядається відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України.
Згідно з положеннями статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Отже, визначаючи суть і характер правовідносин, що виникли між сторонами, варто зазначити, що зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
У відповідності до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з частиною 2 статті 1212 ЦК України набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави майно відшкодовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, адже набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
Законодавець у ч. 2 ст. 3 ЗК України закріпив норму, відповідно до якої земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
За п. "в" ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 ЗК України).
Підпунктом 14.1.147 п. 14.1. ст. 14 ПК України (тут і далі – у відповідній редакції) визначено, що плата за землю – це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Орендною платою є обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (пп. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (ст. 288 ПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 зазначила про те, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".
Верховний Суд, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновували:
- положення ст. ст. 1212-1215 ЦК України визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов – це вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Якщо тлумачити приписи ст. 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 910/17324/19, від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20);
- за змістом норм цивільного та земельного законодавства виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України (див., зокрема постанову Верховного Суду від 23.04.2025 у справі № 629/4628/16-ц);
- із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20);
- для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень ст. ст. 1212– 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення такого спору (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 є власником об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1053787623101): нежитлове приміщення №2 літ.А, Б., загальною площею 514,7 кв.м., розташованого по вул. Сорочинській, 9б у місті Запоріжжя (т. 1, а.с. 51).
За відсутності доказів належного оформлення відповідачами права користування (оренди) земельною ділянкою 2310100000:06:008:0041 за період з 01.05.2017 по 31.12.2023, судова колегія констатує, що відповідачі у спірний період користувалися земельною ділянкою 2310100000:06:008:0041, пропорційно до належних відповідачам на праві власності площ об`єктів нерухомого майна, що знаходяться на вказаній земельній ділянці, без достатньої правової підстави; за рахунок власника цієї ділянки - територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, фактично зберегли у себе кошти, які мали сплатити за користування земельною ділянкою, а тому, відповідно до положень статті 1212 ЦК України, зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки – позивачу у даній справі.
Посилання апелянта на правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 25.02.2025 у справі №908/929/24 та на безпідставність стягнення з ТОВ “КАНІРАД” грошових коштів за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.
У справі № 908/929/24 Верховний Суд дійшов висновку, що з огляду на положення пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ «Перехідні положення» ПК України та той факт, що вся територія Запорізького району віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022, Товариство мало право у спірний період не сплачувати орендну плату за користування земельними ділянками, які розташовані в місті Запоріжжя. 
Водночас, у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 № 922/2378/20 за позовом Харківської міської ради про стягнення з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати зазначено таке: З урахуванням системного аналізу змісту п. 10.1.1 ст. 10, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, ст. ст. 40, 41, п. 265.1.3 ст. 265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах необхідно застосовувати таким чином: «власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України».
Отже, Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» чітко передбачено, що не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Зазначені положення Закону підлягають застосуванню у разі наявності правових підстав для володіння чи користування земельними ділянками, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.02.2025 у справі № 908/929/24 (див. постанову Верховного Суду від 01.07.2025 у справі № 908/1301/24).
Тому, відповідач-1 не є суб`єктом, який має право на застосування пільг щодо звільнення його від нарахування та сплати орендної плати за землю у період з 12.03.2022 по 31.12.2022, передбачених пп.69.14 п.69 підроз.10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, адже, користувався земельною ділянкою у спірний період за відсутності правових підстав для володіння чи користування нею.
Ураховуючи викладене, положення пп. 69.14. підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, відтак, у позивача наявне право на отримання від відповідача-1 безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за кадастровим номером 2310100000:06:008:0041 за період з 01.05.2017 по 31.12.2023.
Щодо позовної давності, про застосування якої вказує апелянт, колегія суддів зазначає наступне.
Позивач заявив позовні вимоги за період з 01.05.2017 по 31.12.2023.
Загальна позовна давність за приписами ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.
Разом із цим, п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в Україні встановлено з 12.03.2020 карантин строком до 03.04.2020, який в подальшому продовжувався та був скасований постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023 «Про відміну на території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24.00 год. 30.06.2023.
Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Отже, строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Отже, з урахуванням продовження строків позовної давності на період дії карантину та їх зупинення на час дії воєнного стану, на момент звернення з даним позовом до суду (07.01.2025) строк позовної давності за вимогами, які охоплюють період з 01.05.2017 по 31.12.2023, не було пропущено. Відтак, відсутні правові підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Колегією суддів ураховано, що Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положень Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено пункт 19 цього розділу. Однак, цей закон набрав чинності через 3 місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04.09.2025.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач-1 звертався до Запорізької міської ради з заявою про передачу в оренду земельної ділянки, однак, міськрада відповіла, що відсутні правові підстави для укладання договору оренди землі частини земельної ділянки для розташування приміщення, відхиляються як необґрунтовані, оскільки зазначене не спростовує використання відповідачем-1 земельної ділянки 2310100000:06:008:0041, пропорційно до належних йому на праві власності площ об`єктів нерухомого майна, без достатньої правової підстави (зокрема, без укладеного договору оренди).
ТОВ “КАНІРАД” не позбавлене права звернутися до власника земельної ділянки, Запорізької міської ради, щодо поділу земельної ділянки з метою отримання в оренду новосформованої земельної ділянки, на якій знаходиться виключно його об`єкт нерухомого майна.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, водночас не доводячи його незаконності та необґрунтованості, а тому не можуть бути підставами для його зміни чи скасування.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Розглядаючи спір у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їм належну правову оцінку.
Доводи заявника апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в розумінні ст. 277 ГПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “КАНІРАД” на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2025 у справі № 908/79/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2025 у справі № 908/79/25 - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 13.04.2026

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя  С.В. Вінніков