Справа № 308/4658/26

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42026072030000031 від 20.03.2026, про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чоп Ужгородського району Закарпатської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
06 грудня 2025 року в першій половині дня (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) з метою особистого протиправного збагачення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без відома останнього, ОСОБА_3 06 грудня 2025 року приблизно о 12 годині 30 хвилин (більш точний час не встановлено), під приводом придбання продуктів харчування, отримав доступ до належної потерпілому банківської картки № НОМЕР_1 , відкритої в АТ КБ «ПриватБанк», попередньо дізнавшись від потерпілого ПІН-код до неї.
Надалі ОСОБА_3 , незаконно розпоряджаючись грошовими коштами потерпілого, здійснив ряд транзакцій, а саме:
-06 грудня 2025 року о 14 год. 30 хв. здійснив зняття грошових коштів за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Йосипа Бокшая, буд. 2, де розташований банкомат № A2404307, що належить АТ «Сенс Банк», у сумі 5 000 гривень; 
-06 грудня 2025 року о 14 год. 38 хв. здійснив зняття грошових коштів за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Берег, буд. 17, де розташований банкомат № CAUG7003, що належить АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 20 000 гривень.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, 25 грудня 2025 року о 17 год. 55 хв., під час чергового придбання продуктів харчування для потерпілого, перебуваючи за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Берег, буд. 17, де розташований банкомат № CAUG7003, що належить АТ КБ «ПриватБанк», незаконно здійснив такі транзакції:
-25 грудня 2025 року о 17:56:12 здійснив зняття грошових коштів у сумі 20 000 гривень; 
-25 грудня 2025 року о 17:57:53 здійснив поповнення мобільного рахунку на суму 504 гривні за номером НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_3 , якій не було відомо про протиправне походження коштів; 
-25 грудня 2025 року о 17:59:02 здійснив зняття грошових коштів у сумі 15 000 гривень.
Після цього ОСОБА_3 повернув банківську картку потерпілому, а отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 61 008,00 гривень.
Отже, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: умисне заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
27.03.2026 Ужгородською окружною прокуратурою подано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у якому міститься клопотання прокурора про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акту додані:
- письмова заява підозрюваного ОСОБА_3 , складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;
- письмова заява потерпілого ОСОБА_4 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;
- матеріали кримінального провадження.
Як видно з наданих матеріалів, на час надходження обвинувального акту до суду щодо ОСОБА_3 не застосовано затримання після виявлення вчинених кримінального правопорушення (проступку).
Ураховуючи зазначене, суд вважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.190 КК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.
Діючи відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 17, ст. 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не оспорюються учасниками судового провадження. 
Установлені органом досудового розслідування і викладені судом обставини не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний з розглядом обвинувального акту за його відсутності.
Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин.
Отже, саме з підстав викладеного суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, визначеною ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено. 
Мотиви призначення покарання.
Суд уважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
З урахуванням викладених обставин справи, даних про особу обвинуваченого, який одружений, має зареєстроване та фактичне місце проживання, проживає разом із сім`єю, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-фтизіатра не перебуває, по медичну допомогу до КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» не звертався, посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на військовому обліку, на військову службу за мобілізацією не призивався, раніше не судимий у порядку ст. 89 КК України, суд також враховує тяжкість вчиненого кримінального проступку, відсутність обтяжуючих обставин та наявність обставини, що пом`якшує покарання.
Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
При цьому суд бере до уваги, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має стабільного джерела доходу, що ускладнює застосування покарання у виді штрафу, оскільки його виконання може бути утрудненим або фактично неможливим, що не забезпечить досягнення мети покарання.
З огляду на викладене, а також з урахуванням необхідності забезпечення реального виконання покарання, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт, яке є співмірним вчиненому, сприятиме його виправленню, формуванню належної правосвідомості та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Зазначене судом покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-67 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідає його особі.
Призначення покарання у виді громадських робіт, яке полягає у виконанні обвинуваченим суспільно корисної праці, визначеної органами місцевого самоврядування, є ефективним заходом державного примусу, що поєднує елемент обов`язковості із виховним впливом. Таке покарання сприятиме формуванню у обвинуваченого поваги до закону, належної правосвідомості, дисципліни та відповідального ставлення до своїх дій.
Водночас виконання громадських робіт створює для обвинуваченого певні обмеження особистого характеру, пов`язані з необхідністю витрачання особистого часу та зусиль на виконання визначених робіт, що має для нього відчутний виховний ефект і виступає негативним досвідом, який спонукатиме утримуватися від вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому.
Таким чином, призначене покарання відповідає меті кримінального покарання, визначеній статтею 50 КК України, є справедливим, співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню та достатнім для досягнення його цілей.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати, речові докази по справі відсутні.
У межах даного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_4 подав цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Вирішуючи питання цивільного позову, поданого в межах кримінального провадження, суд надає оцінку висунутому обвинуваченню, зокрема встановлює винуватість особи поза розумним сумнівом, а в частині вирішення цивільного позову виходить із загальних засад цивільного судочинства, зокрема принципу змагальності сторін та диспозитивності.
У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, внаслідок чого потерпілому завдано матеріальної шкоди на загальну суму 61 008,00 гривень.
Разом з тим, у прохальній частині поданого цивільного позову потерпілий просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 60 008,00 гривень.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Водночас, з огляду на принцип диспозитивності, суд не вправі вийти за межі заявлених позовних вимог.
За таких обставин цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню в заявленому розмірі, а саме шляхом стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 60 008,00 гривень.
Керуючись статтями 7, 17, 100, 124, 301, 302, 368-371, 374, 381, 382 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
Запобіжний захід щодо  ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 60 008 (шістдесят тисяч вісім) гривень 00 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.
Суддя            ОСОБА_6