Справа № 533/8/26
Провадження № 2/533/139/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді - Козир В.П.,
за участю:
секретаря судового засідання - Заворотної К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

УСТАНОВИВ:

31.12.2025 позивач ТОВ «Коллект Центр» через підсистему «Електронний суд» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, у якій просив суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Коллект Центр»:
- заборгованість за договором від 16.09.2021 № 77751598 у розмірі 15539,00 гривень; 
- витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 гривень;
- витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 гривень.

Також позивач просив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Процесуальні рішення та дії у справі

16.01.2026 надійшло клопотання від позивача про витребування доказів, в якому він просив суд поновити строк для подання клопотання про витребування доказів та витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію (а.с.60-61), а саме:
- ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки НОМЕР_1 , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; 
- докази зарахування на картку № НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 5000,00 грн, які 16.09.2021 були на неї перераховані, а саме витребувати виписки за номером картки № НОМЕР_1 за період із 16.09.2021 по 22.09.2021; 
- інформацію, чи відкривалась ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) банківська картка № НОМЕР_1 (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № НОМЕР_1 ;
- інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 16.09.2021 по 22.09.2021;
- інформацію, чи знаходиться номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 19 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 69).

Позивач 26.01.2026 у встановлений судом строк недоліки усунув (а.с. 72-74).

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено судове засідання 26 березня 2026 року (а.с. 77-79).

Цією ж ухвалою суду клопотання позивача задоволено частково та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію.

24 лютого 2026 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребувана ухвалою суду інформація (а.с. 85-86).

Справу розглянуто 26.03.2026 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Аргументи сторін

Позиція позивача (а.с. 2-6).

16.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник та/або відповідач) укладено договір № 77751598 (далі - договір).

На умовах встановлених кредитним договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 

Станом на день звернення позивача зі позовною заявою до суду про стягнення заборгованості відповідачка свої зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

Позивач звертав увагу суду, що згідно з п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. 

27.01.2022 було укладеного договір, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 77751598. 

10.01.2023 було укладено договір, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 77751598.

Отже, позивач наділений правом вимоги до відповідачки за договором.

Позивач стверджував, що загальний розмір заборгованості за договором № 77751598 від становить 15539,00 грн, яка складається зі:
- заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5000,00 грн;
- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 10447,50 грн;
- інфляційні збитки - 80,00 грн;
- 3% річних - 11,50 грн.

При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статті 205, 512, 514, 516, 525-526, 610-611, 615, 625, 626, 638, 641, 644, 1049-1050, 1054-1055 ЦК України, статті 4, 19, 27, 28, 133, 175 ЦПК України, статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Позиція відповідача 

Відповідачка ОСОБА_1 , у розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлена про дату та місце судового засідання (а.с.83-84). Відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надала. 

У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачкою суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

16.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (за договором - позикодавець) та відповідачкою ОСОБА_1 (за договором - позичальник) було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем договір позики (на умовах повернення позики у кінці строку позики) № 77751598 (надалі - договір позики або договір) шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції зі застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно зі Законом України «Про електронну комерцію. Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) QjKgepHkI8, про що свідчать положення п. 12 договору (а.с. 7).

Згідно з п. 1 договору позики за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі - позику) на погоджений умовами договору строк (надалі - строк позики) шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

У п. 2 договору позики зазначені параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів: сума позики - 5000,00 гривень; строк позики (строк договору) - 15 днів; базова процентна ставка у день - 1,99 %; дата надання позики 16.09.2021; дата повернення позики - 01.10.2021; знижена процентна ставка на день - 1,99 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується у період карантину) - 2,70 %; пеня за день (не застосовується у період карантину) - 2,70 %; орієнтовна річна процентна ставка - 57499,79 % ; орієнтовна загальна вартість позики склала суму 6492,50 гривень.

Відповідно до п. 3 договору позики позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника(за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 4 договору позики проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики

У відповідності до п. 5.2 договору позики позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense/ (надалі - правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

Відповідно до п. 12 договору позики цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

У договорі зазначені такі відомості щодо позичальника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; паспортні дані; адреса: АДРЕСА_1; номер телефону: НОМЕР_3 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; рахунок: НОМЕР_1 ; електронний підпис одноразовим ідентифікатором: QjKgepHkI8.

Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору позики № 77751598 від 16.09.2021, передбачено та зазначено такі умови: дата платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період, сума кредиту за договором/погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, реальна річна процентна ставка, загальна вартість кредиту тощо (а.с. 7 на звороті).

Згідно з листом ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018 було здійснено платіжну операцію: 16.09.2021; сума - 5000,00 грн; отримувач ОСОБА_2 , ЕПЗ №  НОМЕР_1  (а.с. 8).

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , емітовано платіжну карту №   НОМЕР_4  (а.с. 85).

Також, у довідці зазначено, що в період з 16.09.2021 по 19.09.2021 фінансовим номером, на який відправлялась інформація про підтвердження операцій за карткою № НОМЕР_4 був номер: НОМЕР_3 .

Відповідно виписки за договором б/н за період з 16.09.2021 по 19.09.2021 на картку № НОМЕР_4 16.09.2021 відбулося зарахування переказу у сумі 5000,00 грн (а.с. 86).

З розрахунку заборгованості (а.с. 9-12), виконаного первісним кредитором, вбачається, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою грошового зобов`язання утворилась заборгованість у загальній сумі 15447,50 грн, яка складається зі: тіло кредиту - 5000,00 грн; заборгованість за процентами - 10547,00 грн.

З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом відбувалися за 107 днів з розрахунку 1,99 % у день.

Також з розрахунку встановлено, що відповідачкою 01.10.2021 здійснено часткове погашення заборгованості у розмір 99,50 грн, яке первісним позикодавцем віднесено на погашення процентів за користування позикою.

27.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 27/01/2022 (а.с. 19-21).

Згідно з п. 2.1 договору факторингу № 27/01/2022 за цим договором клієнт первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 135164792 грн 66 коп., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками.

За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається (п. 2.4 договору факторингу № 27/01/2022).

Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі (п. 2.5 договору факторингу № 27/01/2022).

Згідно з п. 6.1.4 договору факторингу № 27/01/2022 право вимоги переходить до фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

З акту приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло реєстр боржників кількістю 8518 штук (а.с. 21 на звороті).

Відповідно до копії платіжного доручення № 32465 від 27.01.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало кошти на рахунок ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у сумі 6405568,95 грн згідно з договором факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 (а.с. 21 на звороті).

З реєстру боржників (а.с. 22-23) та витягу з реєстру до договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 77751598 у загальній сумі 15447,50 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 5000,00 грн; заборгованість за процентами - 10447,50 грн.

З листа ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Вердикт Капітал»(а.с.25-26) вбачається, що з метою надання вичерпної інформації щодо даних, які підтверджують видачу на банківські карти клієнтів онлайн-позик, право вимоги яких відступлено ТОВ «Вердикт Капітал» згідно з відповідним договором факторингу, надало таку інформацію:…39) ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , № договору 77751598, № транзакції 31181b64 -53e5-4112-878d-e46eef26170a.

Відповідно до розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 (останній період нарахування 23.02.2022) загальна заборгованість становила 15539,00 грн (а.с.27), яка складається зі:
- заборгованості по основній сумі кредиту - 5000,00 грн;
- заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 10447,50 грн;
- нараховані 3 % річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України - 11,50 грн;
- нараховані інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України - 80,00 грн.

З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» 3 % річних та інфляційні збитки за користування грошовими коштами нараховувало за період з 27.01.2022 по 23.02.2022.

10.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (а.с. 28-30).

Відповідно до п. 2.1 договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - боржники, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору (надалі також - реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом основні договори, надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором.

Права вимоги, що є предметом цього договору належать первісному кредитору на підставі…. договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»…

Відповідно до п. 5.1 договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору реєстри боржників (в електронному та друкованому (підписаному) вигляді) та документацію на умовах та в порядку, визначених цим договором. Первісний кредитор має право передавати документацію, в тому числі у вигляді копій договорів. При цьому, умови передачі документації будуть вважатись виконаними. Первісний кредитор не несе будь-якої відповідальності за стан та наявність документації.

Згідно з п. 5.2 договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання - передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4). 

З акту зарахування однорідних вимог від 28.02.2023 (а.с. 31) вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» домовилися про зарахування зустрічних однорідних вимог та зобов`язань за договором.

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло реєстр боржників кількістю 207 307. Після цього від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників, і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 30).

Згідно з реєстром боржників та витягом з реєстру до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги від 10.01.2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 77751598 у загальній сумі 15539,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 5000,00 грн; заборгованість по процентам - 10447,50 грн; «відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦКУ» - 91,50 грн (а.с. 34).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за період з 10.01.2023 по 15.12.2025, тобто з моменту відступлення ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідачки на користь позивача, будь-які додаткові нарахування за кредитним договором позивачем не здійснювалися (а.с. 35).

Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України (у редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору) пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».

Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та на далі - у редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку:
«Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.»

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України - ЦКУ).

У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦКУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Карантин, установлений постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), діяв на території України з 12.03.2020 до 30 червня 2023 року.

Станом на дату розгляду даної справи судом п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачає таке:

«У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ).

Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦКУ).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). 

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 16.09.2021 між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) було укладено договір позики № 77751598. За умовами якого відповідачкою отримано позику у розмірі 5000,00 грн строком на 15 днів на умовах повернення позики у кінці строку. 

Договір укладено в електронній формі, що згідно зі ч. 2 ст. 639, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі, 

Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачкою та первісним позикодавцем не було б укладено.

Так, підписання договору відповідачкою підтверджується змістом договору та додатку до нього, які містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки; дату народження та податковий номер відповідачки, номер паспорта, номер телефону; маску банківської картки; адресу місця проживання; електронну адресу.

Доказів підписання договору від імені відповідачки іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачкою суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано.

Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачкою.

Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачкою факт видачі первісними позикодавцем позики у сумі 5000,00 грн та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору на картковий рахунок відповідачки. 

Доказів повного погашення відповідачкою заборгованості за договором позики перед первісним позикодавцем чи перед позивачем як новим кредитором матеріали справи не містять, відповідачкою суду не надано.

З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за договором позики у сумі 5000,00 грн суд уважає законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договору.

Факт набуття позивачем права вимоги до відповідачки за договором суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами. 

Позивач станом на дату розгляду справи в суді є кредитором по відношенню до відповідачки, має законне право вимоги до відповідачки, що ґрунтується на договорі, який відповідачкою не оспорювався.

Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за процентами за користування позикою суд висновує таке.

У дослідженому судом договорі позики від 16.09.2021 № 77751598 було встановлено строк користування позикою - 15 днів та відповідна кінцева дата строку позики - 01.10.2021. Через 15 днів сума позики, отримана відповідачкою від позикодавця (первісного кредитору), мала б бути повернута повністю.

У договорі була встановлена процентна ставка за користування позикою протягом 15 днів (у разі вчасного повернення суми позики), а також процентна ставка за понадстрокове користування позикою, тобто процентна ставка, що нараховувалася на прострочену суму позики.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке:
«122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору.
125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови).
126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови).
127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.
128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).».

У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови договору позики передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (15 днів) та як міри відповідальності після настання строку погашення позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні формулювання умов договору про сплату процентів («процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день» тощо).

З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені вище у розділі «Фактичні обставини…» вбачається, що сума позики за договором становить 5000,00 грн; строк правомірного користування позикою - 15 днів; договірна дата повернення позики - 01.10.2021, процентна ставка базова в день 1,99 %; знижена процентна 1,99 %; ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7 %. 

З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти нараховувалися у сумі 99,50 грн за один день користування позикою, тобто 1,99 % від суми позики щодня. Саме такий розмір процентів передбачено договором за правомірне користування позикою протягом 15 днів до 01.10.2021.

Проте такі проценти нараховувалися до 31.12.2021, а не до 01.10.2021, як це передбачено договором, тобто поза межами договірного строку правомірного користування позикою.

Сума процентів за правомірне користування позикою за договором буде складати - 1492,50 грн (5000,00 грн х 1,99 % х 15 днів = 1492,50 грн), як про це домовилися сторони, укладаючи договір.

Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення, - 8955,00 грн (10447,50 - 1492,50 = 8955,00) - проценти, нараховані на прострочену суму позики поза межами строку, встановленого договором позики.

Чинна редакція Закону України «Про захист прав споживачів» звільняє відповідача як споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення за кредитним договором/договором позики у період з 01.03.2020 по 23.01.2024. Будь-які платежі, нараховані у вказаний період за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за договором позики підлягають списанню кредитодавцем та примусовому стягненню не підлягають.

Отже, суд уважає, що відповідачка на підставі п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільняється від відповідальності перед первісним позикодавцем, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором позики; звільняється від обов`язків сплачувати позикодавцю інші платежі (проценти за період прострочення).

Той факт, що проценти за понадстрокове користування позикою нараховувалися за базовою ставкою, а не за підвищеною, правового значення не має. Доказів пролонгації строку дії договору позивачем не надано.

Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджені рішенням загальних зборів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 14.05.2021 (надалі - Правила) (а.с. 13-18), які долучені до матеріалів справи, суд не бере до уваги як доказ наявності договірних умов автопролонгації, оскільки позивачем не доведено, що вони є складовою договору, а саме те, що вони існували саме в такій редакції у день підписання відповідачкою договору позики, і відповідачка розуміла, що саме ці Правила вона мала на увазі, підписуючи договір позики.

Крім того, посилання позивача на п. 6.5 Правил є безпідставним, адже з положень цього пункту тільки підтверджується те, що після настання строку повернення позики проценти нараховуються за кожен день «понадстрокового користування позикою». 90 днів, про які йдеться у п. 6.5 Правила - це не строк автопролонгації строку дії договору чи повернення позики, а граничний строк, протягом якого є можливим нарахування процентів на прострочену позику «за понадстрокове користування позикою». Тобто умови Правил зайвий раз підтверджують той факт, що після 01.10.2021 (договірної дати повернення позики) проценти нараховувалися на підставі ст. 625 ЦК України. 

Отже, за договором позики сума процентів 8955,00 грн (10447,50 - 1492,50 = 8955,00) за період з 02.10.221 по 31.12.2021 нарахована первісним позикодавцем та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку позики, підлягала списанню позикодавцем, а обов`язок відповідачки по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою, припинився без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог у цій частині суд відмовляє за безпідставністю.

Також суд ураховує, що відповідачкою 01.10.2021 було сплачено проценти за користування позикою у сумі 99,50 грн. Такий факт вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Після цього залишок заборгованості за процентами за правомірне користування позикою мав би складати - 1393,00 грн (1492,50 - 99,50 = 1393,00). 

Отже внаслідок часткового погашення відповідачкою заборгованості за договором позики залишок заборгованості за договором позики становив 6393,00 грн (5000,00 (позика) + 1393,00 (проценти за користування позикою)). Саме така сума заборгованості є підставною та такою, що ґрунтується на умовах договору та закону.

Здійснюючи перевірку розрахунків заборгованості 3 % річних та інфляційних збитків за договором суд висновує таке.

У період нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних збитків не була завершена дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором, у тому числі за кредитним договором про споживчий кредит, договором позики зі строком погашення кредиту/позики до одного місяця на період дії карантину.

Тлумачення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній у період нарахування процентів за спірним договором) свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
- у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину
- у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
- у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) у тому числі, але не виключно, неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити проценти за неправомірне користування позикою, кредитом. Такий обов`язок припиняється без його виконання.

Суд уважає, що відповідачка на підставі п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільнялася від відповідальності перед первісним кредитором, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту; звільнялася від обов`язків сплачувати кредитодавцю інші платежі (3 % річних та інфляційні збитки).

Окрім того, ТОВ «Вердикт капітал» (другий кредитор) набуло право грошової вимоги на підставі договору факторингу до відповідачки у загальній сумі 15447,50 грн. Заборгованість за інфляційними збитками та відсотками річних другим кредитором не набувалася.

За умовами договору факторингу від 27.01.2022 №27/01/2022, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та другим кредитором ТОВ «Вердикт капітал», сторони договору домовилися, що у цьому договорі термін «право вимоги» має таке значення: «право грошової вимоги клієнта до боржників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога)».

У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Однак предметом договору факторингу між первісним та другим кредитором є лише право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), не є предметом договору факторингу від 27.01.2022 № 27/01/2022, та первісним кредитором другому не передавалося.

Отже другий кредитор ТОВ «Вердикт капітал» набув права первісного кредитора за договором позики в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тобто у сумі 15447,50 грн, оскільки інше не було встановлено договором чи законом. Право нараховувати 3 % річних та інфляційні збитки, другий кредитор, а відповідно, й позивач, як третій кредитор, не набули.

Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідача суми заборгованості за договором позики у загальному розмірі 6393,00 грн (5000,00 (позика) + 1393,00 (проценти за правомірне користування позикою) = 16393,00 грн). У задоволенні решти позовних вимог на суму 9146,00 грн (80,00 грн (інфляційні збитки) + 11,50 грн (3% річних) + 9054,50 грн = 9146,00 грн) суд відмовляє за безпідставністю.

Розподіл судових витрат

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422,40 грн (а.с. 74, 76).

З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (44,65 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 1081,60 грн (2422,40 х 44,65 % = 1081,60).

Крім того позивач просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн, на підтвердження яких надав відповідні докази.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 
1) договір про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року № 01-07/2024, укладений між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (а.с. 36-38), відповідно до якого адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, а клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги після надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку. Відповідно до п. 4.3 договору факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги…;
2) прайс-лист послуг, які надає адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» (а.с. 40);
3) заявку на надання юридичної допомоги № 3648 від 03.11.2025 (а.с. 41), відповідно до якої ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , які складаються з: надання усної консультації з вивчення документів - 2 години - 3000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 2 години - 6000,00 грн;
4) витяг з акту № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 (а.с.42), відповідно до якого вартість правничої допомоги складає 9000,00 грн та складається з: надання усної консультації з вивчення документів - 2 години - 3000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 2 години - 6000,00 грн. 

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження
обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами
розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою
особою чи тільки має бути сплачено. Такі висновки зробив Верховний Суд у справі
№ 922/449/21.

Позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро, договір про надання правничої допомоги, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги. Такі докази завчасно були направлені відповідачці.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу, з боку відповідачки заявлено не було.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково (44,65 % від загального розміру позовних вимог), то керуючись ч. 1, ч. 2 ст. 141, 137 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені позивачем, на оплату правничої допомоги у сумі 4018,50 грн (9000,00 х 44,65 % = 4018,50).

На думку суду, судові витрати у такому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності та не є явно несправедливими.

Керуючись статтями 12, 15, 76, 77, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 282 ЦПК України, нормами матеріального права та висновками Верховного Суду, наведеними у мотивувальній частині рішення, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити частково.

Стягнути зі  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором від 16.09.2021 № 77751598 у загальному розмірі 6393 гривні 00 копійок, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 5000 гривень 00 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом - 1393 гривні 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог на суму 9146 гривень 00 копійок - відмовити.

Стягнути зі  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у сумі 1081 гривню 60 копійок.

Стягнути зі  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу у розмірі 4018 гривень 50 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцезнаходження: вулиця Мечнікова, буд. 3, офіс 306, місто Київ, 01133; ідентифікаційний код 44276926; електронна пошта: info@collect-center.com.ua).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; тел.: НОМЕР_6 ).

Повне рішення складено та підписано суддею 26 березня 2026 року.

Суддя В.П. Козир