ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"23" березня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4671/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу №916/4671/25
за позовом: Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (01135, м. Київ, пр-т Берестейський, буд. 14, код ЄДРПОУ 38727770) в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Херсонського морського порту) (73000, Херсонська обл., м. Херсон, просп. Ушакова, буд. 4, код ЄДРПОУ 38728533)
до відповідача: Державного підприємства “Херсонський морський торговельний порт” (73003, Херсонська обл., м. Херсон, просп. Незалежності, буд. 4, код ЄДРПОУ 01125695)
про стягнення 26763,09 грн., -

Суть спору: Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Херсонського морського порту) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства “Херсонський морський торговельний порт” про стягнення 26763,09 грн., з яких:
- інфляційні втрати, які підлягають сплаті за невиконання умов договору про реструктуризацію заборгованості від 09.09.2020 №4-І-ХЕФ-20-132Р за листопад 2021 року у розмірі 23454,67 грн.;
- інфляційні втрати (за період з 01.12.2021 по 23.12.2021) у розмірі 1045,52 грн., 3% річних у розмірі 329,41 грн. та пеня у розмірі 1933,49 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості №4-І-ХЕФ-20/132Р від 09.09.2020 щодо повної та своєчасної сплати згідно узгодженого графіку рахунків №2221 від 19.11.2019, №2354 від 30.11.2019 до договору №84-П-ХЕФ-19/138Р від 10.09.2019 та №2113 від 04.11.2019 до договору №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018 на загальну суму 174252,88 грн., у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу заявлені до стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних та пені.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4671/25; визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; роз`яснено сторонам про можливість подання відповідно до ч.7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи; запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позовну заяву з доказами направлення позивачу - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та заперечення на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.
09.12.2025 за вх.№39367/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду. У поданому відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову та вказує, зокрема, наступне:
- відповідно до додатку №1 до договору №4-І-ХЕФ-20 про реструктуризацію заборгованості сторони вказали перелік договорів, за якими у боржника виникла заборгованість перед кредитором, та відповідні суми заборгованості, зі змісту якого вбачається, що зобов`язання за договорами: № 84-П-ХЕФ-19/138Р щодо сплати рахунку №2221 від 19.11.2019 на суму 16109,34 грн. і рахунку №2354 від 30.11.2019 на суму 41287,54 грн. та №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018 по рахунку №2113 від 04.11.2029 в сумі 116856 грн. - виникли 01.12.2021;
- укладений між сторонами договір реструктуризації не підпадає під жоден із наявних у цивільному та господарському праві договір, оскільки він фактично укладений з метою встановлення інших строків для сплати вартості наданих позивачем відповідачу послуг за іншими договорами; водночас найбільш наближеним до цього договору за характером правовідносин, прав та обов`язків сторін є договір позики; так, за змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути їх; у даному випадку договір реструктуризації має всі схожі елементи позики, оскільки укладений після завершення строків сплати коштів відповідачем за договорами, які вказані у додатку №1, та направлений на можливе користування цими коштами у подальшому із зобов`язанням їх повернення; отже, з укладеного між сторонами договору реструктуризації виникли майново-господарські зобов`язання, які полягають у наявному обов`язку відповідача сплати (повернути) певну суму, а у позивача з її прийняття, а тому цей договір за своєю юридичною природою фактично є договором позики;
- за частиною 2 статті 604 ЦК України зобов`язання припиняються за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація); з огляду на умови договору реструктуризації, якими визначені сума, яку повинен сплатити відповідач, та строки оплати, що сторони визначили інший предмет договірних відносин, ніж той, який існував до нього, а тому договір реструктуризації є новацією по відношенню до договорів, які вказані у додатку №1 до нього; відтак, укладення договору реструктуризації (позики) припинило попередні зобов`язання за договорами, які вказані у додатку №1, в тому числі №84-П ХЕФ-19/138Р та №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018, за новацією;
- отже, обов`язком відповідача за вказаними положеннями та умовами договору реструктуризації від 09.09.2020 є повернення коштів на загальну суму 174252,88 грн. до 30.11.2021; за таких обставин відповідач мав здійснити оплату рахунків до 30.11.2021, тому до 01.12.2021 зобов`язання відповідача за договором реструктуризації від 09.09.2020 не є порушеними, а відповідно й не виник обов`язок сплачувати суму 174252,88 грн., в тому числі інфляційні та 3% річних за період з 10.09.2020 по 30.11.2021 у розмірі 23454,67 грн.;
- на думку відповідача позивач з огляду на положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність права вимагати стягнення інфляційних та 3% річних за основним зобов`язання за період 10.09.2020 по 30.11.2021, строк виконання якого настав лише 01.12.2021; якщо обов`язок по сплаті основного зобов`язання за договором реструктуризації не виник, то й він не може виникнути щодо акцесорного зобов`язання, тобто інфляційних втрат та трьох процентів річних;
- умови договору реструктуризації щодо нарахування за період з 10.09.2020 по 30.11.2021 інфляційних та 3% річних, з урахуванням приписів ч.2 ст. 625 ЦК України, застосовуються за прострочення виконання зобов`язання за договором реструктуризації і враховуючи, що строк сплати основного зобов`язання настав лише в листопаді 2021 року, тому обов`язку сплати інфляційних та 3% річних за період до настання обов`язку сплати за основним зобов`язанням повинні тлумачитись на користь відповідача, тобто так, що за спірний період не виник;
- щодо стягнення інфляційних та 3% річних за період з 01.12.2021 по 23.12.2021 по договору відповідач вказує, що 26.06.2020 між Міністерством інфраструктури України (концесієдавець), Державним підприємством “Адміністрація морських портів України” (ДП АМПУ), Товариством з обмеженою відповідальністю “Рисоіл-Херсон” (переможець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Проєктна компанія Рисоіл-Херсон” (концесіонер) (нова назва ТОВ “Херсонський порт”) був укладений концесійний договір стосовно передачі в концесію майна ДП ХМТП; 14.12.2021 була укладена додаткова угода №2 до концесійного договору, за умовами якої були внесені зміни до концесійного договору; 23.12.2021 був підписаний акт приймання-передачі дебіторської та кредиторської заборгованості та акт про передачу в порядку правонаступництва прав та обов`язків, які безпосередньо пов`язані з майном, яке передається у складі об`єкта концесії;
- на думку відповідача укладена додаткова угода №2 до концесійного договору фактично унеможливила оплату Державним підприємством “Херсонський морський торговельний порт” боргу за договором реструктуризації до моменту передачі майна в концесію разом з кредиторською заборгованістю; при цьому Державне підприємство “Херсонський морський торговельний порт” не є стороною договору концесії;
- щодо стягнення неустойки відповідач просить врахувати: запровадження воєнного стану, постійні обстріли міста Херсон та не здійснення підприємством господарської діяльності з березня 2022 року;
- щодо строків позовної давності в частині вимог про стягнення заборгованості по рахунку №2221 від 19.11.2019 на суму 16109,34 грн., рахунку №2354 від 30.11.2019 на суму 41287,54 грн. та по рахунку №2113 від 04.11.2019 відповідач, із посиланням на ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України вказує, що зобов`язання по оплаті рахунків виникло у 2019 році, то станом на сьогоднішній день строк позовної давності сплинув, що є окремою підставою для відмови в позові.
15.12.2025 за вх.№40193/25 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом до розгляду. У поданій відповіді на відзив позивач просить суд задовольнити позов та вказує, зокрема, наступне:
- відповідачем допущено порушення умов договору: 1) щодо своєчасності оплати рахунків за листопад 2021 року, які відповідач відповідно до графіку був зобов`язаний сплатити до 01 грудня 2021 року; 2) щодо самостійного щомісячного нарахування та сплати позивачу - суми інфляційних втрат, що підлягає сплаті кредитору, яка розраховується боржником самостійно шляхом множення залишку несплаченої реструктуризованої заборгованості за поточний місяць (з додаванням суми нарахованих інфляційних витрат за попередній період) на індекс інфляції поточного місяця; 
- умовами договору, укладеного між позивачем та відповідачем, не передбачено жодних забезпечень; договір чітко визначає дві окремі суми оплати, які мав здійснити відповідач на користь позивача: суму основного боргу та суму інфляційних втрат; разом з тим, розрахунок інфляційних втрат хоча і пов`язаний з відповідною сумою заборгованості, є втратами позивача, на які збільшується залишок реструктуризованої заборгованості внаслідок інфляційних процесів (зростання цін та знецінення грошей) і підлягає оплаті відповідачем як окремо визначене зобов`язання згідно з умовами договору; порушення відповідача, що становлять предмет спору, є основним зобов`язання за договором і не виникає щодо акцесорного, а визначення відповідача є помилковим або таким, що не відповідає умовам договору та положенням чинного законодавства України;
- з 10.09.2020 по 31.11.2021 позивачем розрахована передбачена пунктом 2.3 договору сума інфляційних втрат, що підлягає сплаті боржником; означене визначено умовами договору, які були прийняті відповідачем;
- відповідач не виконав свої зобов`язання щодо обов`язкового нарахування сум відповідно до пункту 2.3 договору, що й спонукало позивача здійснити самостійний розрахунок (детальне обґрунтування та підстави викладено за текстом позовної заяви); відповідач, викладаючи твердження за текстом відзиву на позовну заяву, намагається ввести суд в оману та ухилитись від відповідальності за допущені за договором порушення;
- додатковою угодою №2 від 14.12.2021 до концесійного договору доповнено договір новим пунктом 8.7.7.7 такого змісту: після закінчення строку перехідного періоду та підписання акта виконання-передачі концесіонер не є правонаступником будь-яких сум кредиторської заборгованості первісного оператора перед ДП “АМПУ”, що не була відображена в акті виконання передачі та виникла у первісного оператора до дати підписання акта виконання передачі, та сум неустойки, відсотків річних, інфляційних втрат та інших нарахувань на суми відображеної та невідображеної в акті виконання передачі кредиторської заборгованості, нарахованих після підписання акту виконання передачі; так, суми заборгованостей за договорами від 10.09.2019 №84-П-ХЕФ-19/138Р і від 18.12.2018 №9-П-ХЕФ-19/163Р увійшли до першочергової оплати сум заборгованості первісного оператора (ДП “ХМТП”), які мали бути оплачені у будь-якому разі не пізніше 01.01.2023; однак сума, визначена пунктом 2.3 договору, не передана, не сплачена і підлягає сплаті відповідачем з метою належного виконання зобов`язань за договором;
- з 01.12.2021 (перший день прострочення виконання зобов`язання) по 30.06.2023 (відміна карантину) - строк позовної давності не обчислюється у зв`язку з встановленням карантину на всій території України; з 01.07.2023 по 03.09.2025 (дата поновлення перебігу позовної давності) - зупиняється перебіг позовної давності у період дії воєнного стану в Україні; з 04.09.2025 по 18.11.2025 - сплинуло 76 днів, тобто, позовні вимоги позивача заявлено в межах строку позовної давності.
22.12.2025 за вх.№41051/25 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які прийнято судом до розгляду. У поданих запереченнях відповідач вказує, зокрема, наступне:
- з урахуванням положень статті 604 ЦК України умови договору реструктуризації, якими визначені сума 174252,88 грн., що повинен сплатити відповідач, та строки оплати до 30.11.2021 - визначили інший предмет договірних відносин ніж той, який існував до нього (№84-П-ХЕФ-19/138Р та №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018), а тому договір реструктуризації є новацією по відношенню до цих договорів;
- будь-яке ймовірне прострочення виконання зобов`язань у відповідача за договором реструктуризації може мати місце лише після закінчення граничного строку сплати рахунків (тобто до 30.11.2021), адже раніше обов`язок по сплаті рахунку №2221 від 19.11.2019 на суму 16109,34 грн. і рахунку №2354 від 30.11.2019 на суму 41287,54 грн. та по договору №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018 по рахунку №2113 від 04.11.2029 в сумі 116856 грн. - не виник.
У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 12 січня 2026 року №40/2026, затвердженим Законом України від 14.01.2026 №4757-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.
Справа №916/4671/25 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.
Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.
Враховуючи подання сторонами всіх заяв по суті справи, господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.
У відповідності до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:
26.06.2020 між Міністерством інфраструктури України (консесієдавець), Державним підприємством “Адміністрація морських портів України”, Товариством з обмеженою відповідальністю “Рисоіл-Херсон” (переможець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Проєктна компанія Рисоіл-Херсон” (концесіонер) був укладений концесійний договір стосовно передачі в концесію майна Державного підприємства “Херсонський морський торговельний порт” і майна Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”. Відповідно до вказаного договору:
- передача включає в себе та вважається виконаною після проведення таких заходів: передача концесіонеру майна, визначеного додатком 2 (початкова передача активів) договору, з урахуванням остаточного переліку майна у складі об`єкта концесії після його інвентаризації, шляхом підписання акта приймання-передачі відповідно до положень пункту 8.7.3 договору; прийняття концесіонером на роботу шляхом переведення працівників (за їх згодою) з урахуванням положень пункту 8.7.6 договору; викуп інших необоротних матеріальних активів та оборотних матеріальних активів первісного оператора та ДП “АМПУ” і передача в порядку правонаступництва кредиторської та дебіторської заборгованості первісного оператора в порядку і на умовах, визначених пунктами 8.7.4, 8.7.5 договору; оформлення правонаступництва Концесіонера щодо прав та обов`язків первісного оператора і прав та обов`язків ДП “АМПУ”, які безпосередньо пов`язані з майном, що передається у складі об`єкта концесії, відповідно до положень пункту 8.7.7 цього договору (за виключенням кредиторської та дебіторської заборгованості первісного оператора, що передається в порядку правонаступництва на умовах, визначених пунктом 8.7.4 договору) (п.8.7.2 конфесійного договору);
- концесієдавець зобов`язаний забезпечити укладення первісним оператором із концесіонером договору про викуп концесіонером інших необоротних матеріальних активів та оборотних матеріальних активів і передачу в порядку правонаступництва кредиторської та дебіторської заборгованості первісного оператора за переліками та ціною, визначеними у звіті спільної комісії, оформленому та затвердженому відповідно до пункту 8.6 договору, з урахуванням можливих уточнень відповідно до пункту 8.7.4.6 договору; договір викупу інших необоротних матеріальних активів та оборотних матеріальних активів і передачі в порядку правонаступництва кредиторської та дебіторської заборгованості первісного оператора повинен бути укладеним (і) на умовах попередньої оплати, (іі) із зазначенням умов, які регулюють питання компенсації різниці між кредиторською та дебіторською заборгованістю, (ііі) із зазначенням положення, що обов`язок первісного оператора відповідно до статті 83 кодексу законів про працю України щодо перерахування концесіонеру нарахованої грошової компенсації за невикористанні щорічні відпустки працівникам первісного оператора, у разі наявності відповідного резерву у складі кредиторської заборгованості первісного оператора, буде вважатися виконаним після виконання розрахунків, передбачених таким договором; інші умови викупу інших необоротних матеріальних активів та оборотних матеріальних активів і передачі в порядку правонаступництва кредиторської і дебіторської заборгованості первісного оператора визначаються договором, укладеним між первісним оператором та концесіонером (п.п. 8.7.4.1-8.7.4.3 концесійного договору);
- концесієдавець забезпечує передачу концесіонеру первісним оператором інших необоротних матеріальних активів та оборотних матеріальних активів і кредиторської та дебіторської заборгованості первісного оператора. факт передачі інших необоротних матеріальних активів та оборотних матеріальних активів і кредиторської та дебіторської заборгованості первісного оператора підтверджується актом приймання-передачі, підписаним уповноваженими представниками первісного оператора, концесієдавця та концесіонера та скріпленим їх печатками (за наявності), в якому зазначаються переліки активів та кредиторської і дебіторської заборгованості та вартість за результатами інвентаризації відповідно до пункту 8.6 договору, з урахуванням можливих уточнень відповідно до пункту 8.7.4.6 договору (п. 8.7.4.5 концесійного договору);
- концесіонер є правонаступником щодо: всіх прав та обов`язків первісного оператора, в тому числі таких, що випливають із договорів, судових справ, виконавчих проваджень, ліцензій, документів дозвільного характеру, правовідносин щодо погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу, надмірно сплачених зобов`язань або невідшкодованих податків і зборів, та які зазначені у відповідних актах приймання-передачі, передбачених пунктами 8.7.7.3 та 8.7.4.5; зазначених у відповідному акті приймання-передачі, передбаченому пунктом 8.7.7.3, (і) прав та обов`язків ДП “АМПУ”, які безпосередньо пов`язані з майном, що передається у складі об`єкта концесії, та випливають із договорів (у тому числі із договорів з акціонерним товариством “Українська залізниця”, договорів про надання (постачання) комунальних послуг, які пов`язані з об`єктом концесії, та пов`язаних із такими договорами правовідносин (зокрема, технічних умов тощо) - окрім дебіторської та кредиторської заборгованості ДП “АМПУ”, (іі) пов`язаних із переліченими правами та обов`язками судових справ та виконавчих проваджень, а також судових справ та виконавчих проваджень, безпосередньо пов`язаних з майном, що передається у складі об`єкта концесії (окрім судових справ та виконавчих проваджень щодо стягнення дебіторської та кредиторської заборгованості ДП “АМПУ” та пов`язаних із такою заборгованістю штрафних санкцій та збитків), (ііі) ліцензій та документів дозвільного характеру ДП “АМПУ”, безпосередньо пов`язаних із майном, що передається у складі об`єкта концесії; на підставі звіту спільної комісії, оформленого та затвердженого за результатами інвентаризації відповідно до пункту 8.6 договору, концесієдавець зобов`язаний забезпечити укладення між первісним оператором, ДП “АМПУ” та концесіонером актів приймання-передачі в порядку правонаступництва прав та обов`язків, які безпосередньо пов`язані з майном, яке передається у складі об`єкта концесії (за виключенням дебіторської та кредиторської заборгованості первісного оператора, що передається в порядку правонаступництва на умовах, визначених пунктом 8.7.4 договору); в таких актах зазначається перелік та обсяг прав та обов`язків і перелік договорів, судових справ, виконавчих проваджень, ліцензій, документів дозвільного характеру, правовідносин щодо погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу, надмірно сплачених зобов`язань або невідшкодованих податків і зборів та інших правовідносин, правонаступником щодо яких виступатиме концесіонер; концесіонер виступає правонаступником щодо прав та обов`язків відповідно до пункту 8.7.7.3 договору з дати підписання відповідних актів приймання-передачі, окрім правонаступництва щодо дебіторської та кредиторської заборгованості первісного оператора, яке відбувається з дати підписання акта відповідно до пункту 8.7.4 договору; після здійснення всіх заходів передачі, передбачених пунктом 8.7.2 цього договору, первісний оператор, ДП “АМПУ”, концесієдавець та концесіонер підписують акт виконання передачі; дата підписання такого акта є “датою виконання передачі” (п.8.7.7.1, 8.7.7.1.2, 8.7.7.3, 8.7.7.4, 8.7.8 концесійного договору).
09.09.2020 між Державним підприємством “Адміністрація морських портів України” в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Херсонського морського порту) (кредитор, позивач) та Державним підприємством “Херсонський морський торговельний порт” (боржник, відповідач) був укладений договір про реструктуризацію заборгованості №4-1-ХЕФ-20132Р.
Відповідно до п.1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор та боржник домовились про реструктуризацію заборгованості (далі - основний борг) без урахування неустойки, відсотків річних та інфляційних втрат, що виникла у боржника перед кредитором за період з січня 2018 року по грудень 2019 року за договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до даного договору, який є його невід`ємною частиною. До складу заборгованості, що підлягає реструктуризації згідно з цим договором, не включаються штрафні санкції, що підлягають стягненню на підставі судових рішень.
Згідно з п.1.2 договору укладання цього договору не змінює порядку нарахування та оплати штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних втрат, які є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що виникли до 01.01.2020 у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником своїх зобов`язань за договорами, перелік яких наведений у згідно додатку №1 до даного договору, та не звільняє боржника від зобов`язання щодо сплати даних штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних втрат.
За п.п. 2.1, 2.2 договору загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п.1.1 цього договору, станом на 31.12.2019 13902808,06 грн. (тринадцять мільйонів дев`ятсот дві тисячі вісімсот вісім гривень 06 коп.) та підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків, який підписаний сторонами; боржник зобов`язується в строк до 31.12.2021 сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п.2.1 цього договору, шляхом щомісячного перерахування кредитору грошових коштів частинами згідно з додатком № 2 до даного договору - графіком погашення заборгованості (далі - графік), який є невід`ємною частиною цього договору; оплата за відповідний місяць згідно з графіком повинна надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому повинна бути здійснена оплата.
Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 договору сторони дійшли згоди, що боржник зобов`язується здійснювати щомісячну оплату на користь кредитора з урахуванням суми, на яку збільшується залишок реструктуризованої заборгованості внаслідок інфляційних процесів, з урахуванням встановленого індексу інфляції, який розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується в офіційних друкованих виданнях, зокрема, в газеті “Урядовий кур`єр”, за весь час розстрочення; сума інфляційних втрат, що підлягає сплаті боржником, обчислюється ним самостійно згідно з рекомендаціями Верховного Суду України, викладеними в листі від 03.04.1997 №62-97р “Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ”; сума щомісячного платежу та інфляційних втрат, що підлягає сплаті кредитору, розраховується боржником самостійно шляхом множення залишку несплаченої реструктуризованої заборгованості за поточний місяць (з додаванням суми нарахованих інфляційних витрат за попередній період) на індекс інфляції поточного місяця. Зобов`язання боржника зі сплати чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, що встановлені графіком з урахуванням інфляційних втрат.
За п.п. 3.2.2-3.2.4 договору боржник зобов`язаний сплачувати суму реструктуризованої заборгованості, визначеної в п.2.1 договору, з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі, строки та в порядку, визначених графіком та цим договором; боржник зобов`язаний обчислювати суму інфляційних втрат, що підлягає сплаті кредитору, згідно з рекомендаціями Верховного Суду України, викладеними в листі від 03.04.1997 №62-97р; боржник зобов`язаний самостійно розраховувати суму щомісячного платежу, що підлягає сплаті кредитору, шляхом множення залишку несплаченої реструктуризованої заборгованості за поточний місяць (з додаванням суми нарахованих інфляційних витрат за попередній період) на індекс інфляції поточного місяця.
Згідно з п.п. 4.1-4.3 договору за порушення строків виконання зобов`язань, визначених графіком та умовами цього договору, боржник сплачує на користь кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу; у разі виникнення заборгованості внаслідок неперерахування боржником протягом одного місяця платежів у строки та/або в розмірах, встановлених графіком та даним договором, кредитор має право відмовитись від договору в односторонньому порядку, що має наслідком розірвання договору, та вимагати від боржника дострокового погашення в повній сумі заборгованість, що залишилась непогашеною, а також сплати нарахованих процентів за користування грошовими коштами, інфляційних втрат, штрафних санкцій; закінчення строку дії цього договору не звільняє боржника від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.
Пунктом 6.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю 5 (п`ять) років.
За п.9.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (в разі наявності) і діє до 31.12.2021.
Додаток №1 до договору №4-1-ХЕФ-20132Р визначає перелік договорів та сум заборгованостей: договір №84-П-ХЕФ-19/138Р від 10.09.2019 на суму 295516,68 грн. (п.39) та договір №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018 на суму 462096 грн. (п.41).
Додаток №2 до договору №4-1-ХЕФ-20132Р визначає графік погашення заборгованості, в якому відображено номери договорів, рахунки та суми, а також місяць сплати, зокрема, місяць сплати - листопад 2021 року за наступними договорами та рахунками: 
- №84-П-ХЕФ-19/138Р від 10.09.2019: рахунок №2221 від 19.11.2019 на суму 16109,34 грн.; рахунок №2354 від 30.11.2019 на суму 41287,54 грн.;
- №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018: рахунок №2113 від 04.11.2019 на суму 116856 грн.
14.12.2021 між Міністерством інфраструктури України (консесієдавець), Державним підприємством “Адміністрація морських портів України”, Товариством з обмеженою відповідальністю “Рисоіл-Херсон” (переможець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Херсонський порт” (попереднє найменування - ТОВ “Проєктна компанія Рисоіл-Херсон” (концесіонер) було укладено додаткову угоду №2 до концесійного договору від 26.06.2020, відповідно до якої, зокрема:
- з дати підписання акту виконання передачі, ДП “АМПУ” утримається від вчинення дій щодо примусового стягнення з концесіонера кредиторської заборгованості: що наведена в додатку 1 до додаткової угоди №2 до договору - до 01.01.2023; що наведена в додатку 2 до додаткової угоди №2 до договору - до 01.06.2023; що наведена в додатку 3 до додаткової угоди №2 до договору, відносно якої концесіонер став правонаступником - до 01.01.2024, але в будь-якому разі не пізніше ніж за 5 (п`ять) робочих днів до останнього дня строку, передбаченого застосовним законодавством для пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання;
- доповнено договір новим пунктом 8.7.7.7 такого змісту: після закінчення строку перехідного періоду та підписання акта виконання передачі концесіонер не є правонаступником будь-яких сум кредиторської заборгованості первісного оператора перед ДП “АМПУ”, що не була відображена в акті виконання передачі та виникла у первісного оператора до дати підписання акта виконання передачі, та сум неустойки, відсотків річних, інфляційних втрат та інших нарахувань на суми відображеної та невідображеної в акті виконання передачі кредиторської заборгованості, нарахованих після підписання акту виконання передачі.
Додаток №1 до додаткової угоди №2 до концесійного договору визначає перелік заборгованості первісного оператора, яка існувала на дату укладення договору і підлягає першочерговій оплаті, зокрема: по договору №84-П-ХЕФ-19/138Р від 10.09.2019 на суму 295516,68 грн. (станом на 25.06.2020) (п.39) та по договору №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2019 на суму 462096 грн. (станом на 25.06.2020) (п.41).
23.12.2021 між Міністерством інфраструктури України (консесієдавець), Державним підприємством “Адміністрація морських портів України”, Державним підприємством “Херсонський морський торговельний порт” (первісний оператор) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Херсонський порт” (концесіонер) був підписаний акт виконання передачі на виконання п.8.7.3 концесійного договору стосовно передачі в концесію майна Державного підприємства “Херсонський морський торговельний порт” і майна Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” від 26.06.2020, зокрема: відповідно до п.8.7.2.3 договору та на умовах, визначених пунктом 8.7.4, 8.7.5 договору, концесіонер здійснив викуп інших необоротних матеріальних активів та оборотних матеріальних активів та кредиторської та дебіторської заборгованості первісного оператора відповідно до договору про викуп інших необоротних матеріальних активів та оборотних матеріальних активів та компенсацію вартості кредиторської та дебіторської заборгованості, що передається в порядку правонаступництва №63Д від 15.12.2021, та на підставі звіту спільної комісії та відповідно акту передачі інших необоротних матеріальних активів та оборотних матеріальних активів та рухомого майна, підписаного 23.12.2021; відповідно до п.8.7.4.5 договору первісний оператор передав, а концесіонер прийняв в порядку правонаступництва кредиторську та дебіторську заборгованість на умовах визначених пунктом 8.7.4 договору та відповідно до акту приймання-передачі дебіторської та кредиторської заборгованості, підписаного 23.12.2021, та на підставі звіту спільної комісії.
В матеріалах справи також наявні: платіжне доручення №517 від 20.04.2022 про сплату ТОВ “Херсонський порт” на користь Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Херсонського морського порту) 295516,68 грн. із призначенням платежу “за послуги, погашення боргу ДП “ХМТП”, дог.№84-П-ХЕФ-19/138Р від 10.09.2019”; платіжне доручення №519 від 20.04.2022 про сплату ТОВ “Херсонський порт” на користь Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Херсонського морського порту) 462096 грн. із призначенням платежу “за послуги, погашення боргу ДП “ХМТП”, дог.№9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2019”.
В матеріалах справи наявний розрахунок позивача нарахувань за невиконання ДП “ХМТП” зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості від 09.09.2021 №4-І-ХЕФ-20/132Р за листопад 2021 року:
- 23454,67 грн. (загальна сума заборгованості за договором за листопад 2021 року - 174252,88 грн.; сума нарахованих інфляційних втрат за попередній період (починаючи з дня, наступного за днем укладання договору, тобто з 10.09.2020, та протягом періоду користування коштами позивача до місяця настання обов`язку відповідача сплатити заборгованість, тобто до 01.11.2021) - 21885,56 грн.; індекс інфляції поточного місяця (листопад 2021 року) - 100,8% (за офіційними даними Державного комітету статистики України); (174252,88 грн. + 21885,56 грн.) * 100,8:100 = 197707,55 грн.; 23 грудня 2021 року сума заборгованості у розмірі 174252,88 грн. була передана третій стороні (концесіонеру) та сплачена нею у квітні 2022 року на виконання умов концесійного договору; таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором 23454,67 грн. (197707,55 грн. - 174252,88 грн.);
- сума заборгованості за договором: 174252,88 грн. (з 01.12.2021 до 23.12.2021);
- інфляційні втрати: 1045,52 грн. (01.12.2021-23.12.2021);
- пеня: 1933,49 грн. (01.12.2021-23.12.2021);
- 3% річних: 329,41 грн. (01.12.2021-23.12.2021).
Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості від 09.09.2020 №4-І-ХЕФ-20-132Р за листопад 2021 року стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.
Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
За ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). У випадках, передбачених законом або договором, новація може здійснюватися щодо декількох первісних зобов`язань. Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).
Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов?язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: “баланс імовірностей” (balance of probabilities) або “перевага доказів” (preponderance of the evidence); “наявність чітких та переконливих доказів” (clear and convincing evidence); “поза розумним сумнівом” (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Салов проти України” від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Надточий проти України” від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Проніна проти України” від 18.07.2006 та у справі “Трофимчук проти України” у рішенні від 28.10.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Господарський суд зазначає, що 09.09.2020 між Державним підприємством “Адміністрація морських портів України” в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Херсонського морського порту) (кредитор, позивач) та Державним підприємством “Херсонський морський торговельний порт” (боржник, відповідач) був укладений договір про реструктуризацію заборгованості №4-1-ХЕФ-20132Р. При укладенні вказаного договору сторонами були узгоджені наступні умови:
- в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор та боржник домовились про реструктуризацію заборгованості (далі - основний борг) без урахування неустойки, відсотків річних та інфляційних втрат, що виникла у боржника перед кредитором за період з січня 2018 року по грудень 2019 року за договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до даного договору, який є його невід`ємною частиною;
- загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п.1.1 цього договору, станом на 31.12.2019 13902808,06 грн. (тринадцять мільйонів дев`ятсот дві тисячі вісімсот вісім гривень 06 коп.) та підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків, який підписаний сторонами; боржник зобов`язується в строк до 31.12.2021 сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п.2.1 цього договору, шляхом щомісячного перерахування кредитору грошових коштів частинами згідно з додатком №2 до даного договору - графіком погашення заборгованості (далі - графік), який є невід`ємною частиною цього договору; оплата за відповідний місяць згідно з графіком повинна надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому повинна бути здійснена оплата;
- боржник зобов`язується здійснювати щомісячну оплату на користь кредитора з урахуванням суми, на яку збільшується залишок реструктуризованої заборгованості внаслідок інфляційних процесів, з урахуванням встановленого індексу інфляції, який розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується в офіційних друкованих виданнях, зокрема, в газеті “Урядовий кур`єр”, за весь час розстрочення; сума щомісячного платежу та інфляційних втрат, що підлягає сплаті кредитору, розраховується боржником самостійно шляхом множення залишку несплаченої реструктуризованої заборгованості за поточний місяць (з додаванням суми нарахованих інфляційних витрат за попередній період) на індекс інфляції поточного місяця; зобов`язання боржника зі сплати чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, що встановлені графіком з урахуванням інфляційних втрат;
- боржник зобов`язаний сплачувати суму реструктуризованої заборгованості, визначеної в п.2.1 договору, з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі, строки та в порядку, визначених графіком та цим договором; боржник зобов`язаний самостійно розраховувати суму щомісячного платежу, що підлягає сплаті кредитору, шляхом множення залишку несплаченої реструктуризованої заборгованості за поточний місяць (з додаванням суми нарахованих інфляційних витрат за попередній період) на індекс інфляції поточного місяця;
- за порушення строків виконання зобов`язань, визначених графіком та умовами цього договору, боржник сплачує на користь кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу; 
- строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю 5 (п`ять) років.
З наявних матеріалів справи суд вбачає наступні обставини:
- додаток №1 до договору №4-1-ХЕФ-20132Р визначає перелік договорів та сум заборгованостей: договір №84-П-ХЕФ-19/138Р від 10.09.2019 на суму 295516,68 грн. (п.39) та договір №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018 на суму 462096 грн. (п.41);
- додаток №2 до договору №4-1-ХЕФ-20132Р визначає графік погашення заборгованості, в якому відображено номери договорів, рахунки та суми, а також місяць сплати, зокрема, місяць сплати - листопад 2021 року за наступними договорами та рахунками: №84-П-ХЕФ-19/138Р від 10.09.2019: рахунок №2221 від 19.11.2019 на суму 16109,34 грн.; рахунок №2354 від 30.11.2019 на суму 41287,54 грн.; №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018: рахунок №2113 від 04.11.2019 на суму 116856 грн.; 
- з наведеного вбачається, що відповідач до 30.11.2021 був зобов`язаний здійснити оплату вищевказаних рахунків (на загальну суму 174252,88 грн.) шляхом множення залишку несплаченої реструктуризованої заборгованості за поточний місяць (з додаванням суми нарахованих інфляційних витрат за попередній період) на індекс інфляції поточного місяця (листопад 2021 року), що в загальній сумі становило 197707,55 грн. (174252,88 грн. + 21885,56 грн. (сума нарахованих інфляційних витрат за попередній період) + 1569,11 грн. (індекс інфляції поточного місяця);
- на підставі акту виконання передачі від 23.12.2021 концесійного договору від 26.06.2020, складеного та підписаного між Міністерством інфраструктури України (консесієдавець), Державним підприємством “Адміністрація морських портів України”, Державним підприємством “Херсонський морський торговельний порт” (первісний оператор) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Херсонський порт” (концесіонер), було зафіксовано, що первісний оператор передав, а концесіонер прийняв в порядку правонаступництва кредиторську та дебіторську заборгованість на умовах визначених пунктом 8.7.4 договору та відповідно до акту приймання-передачі дебіторської та кредиторської заборгованості, підписаного 23.12.2021, та на підставі звіту спільної комісії;
- 20.04.2022 концесіонером (ТОВ “Херсонський порт”) було сплачено на користь позивача заборгованість за договорами №84-П-ХЕФ-19/138Р від 10.09.2019 та №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018, яка включила в себе спірні рахунки на суму 174252,88 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №517 та №519 від 20.04.2022.
Щодо позовних вимог про стягнення 23454,67 грн. інфляційних втрат, які підлягають сплаті за невиконання умов договору про реструктуризацію заборгованості від 09.09.2020 №4-І-ХЕФ-20-132Р за листопад 2021 року, проаналізувавши наявні матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що відповідач, в порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості №4-1-ХЕФ-20132Р не здійснив в розмірі, порядку та строки, визначені договором, сплату спірних рахунків за листопад 2021 року з урахуванням індексу інфляції, внаслідок чого позивачем правомірно та вірно обраховано залишок несплаченої суми, що складають інфляційні втрати у розмірі 23454,67 грн. та вказана сума фактично є різницею між сумою, яка підлягала сплаті відповідачем (197707,55 грн.) (з урахуванням узгодження у договорі реструктуризації додавання інфляційних нарахувань) та сплачених концесіонером сум, після підписання акту приймання-передачі дебіторської та кредиторської заборгованості, в тому числі за спірними договорами, рахунками (174252,88 грн.).
Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1045,52 грн., 3% річних у розмірі 329,41 грн. та пені у розмірі 1933,49 грн., господарський суд враховує наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Сплата пені передбачена п.4.1 договору про реструктуризацію, яка визначає, що за порушення строків виконання зобов`язань, визначених графіком та умовами цього договору, боржник сплачує на користь кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Враховуючи факт прострочення сплати відповідачем заборгованості за спірними договорами, рахунками в листопаді 2021 року у розмірі 174252,88 грн., як то було узгоджене сторонами у графіку, перевіривши розрахунки позивача за визначені ним періоди (01.12.2021-23.12.2021) та встановивши їх обґрунтованість та відповідність умовам договору та вимогам чинного законодавства, з урахуванням підписання акту приймання-передачі дебіторської та кредиторської заборгованості від 23.12.2021 до концесійного договору, а також приймаючи до уваги відсутність контррозрахунків нарахованих сум з боку відповідача, а також встановлені судом обставини допущення відповідачем порушень строків оплати, господарський суд дійшов висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених позовних вимог Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Херсонського морського порту) про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1045,52 грн., 3% річних у розмірі 329,41 грн. та пені у розмірі 1933,49 грн.
Іншого відповідачем не доведено.
Щодо доводів відповідача про те, що:
- договір про реструктуризацію є договором позики;
- укладення договору реструктуризації (позики) припинило попередні зобов`язання за договорами, які вказані у додатку №1, в тому числі №84-П ХЕФ-19/138Р та №9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018, за новацією;
- відповідач мав здійснити оплату рахунків до 30.11.2021, тому до 01.12.2021 зобов`язання відповідача за договором реструктуризації від 09.09.2020 не є порушеними, а відповідно й не виник обов`язок сплачувати суму 174252,88 грн., в тому числі інфляційні та 3% річних в період з 10.09.2020 по 30.11.2021 у розмірі 23454,67 грн.
Господарський суд не приймає до уваги вищевикладені доводи відповідача в якості підстав для відмови у позові, з огляду на наступне.
Новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Відповідна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №340/385/17, Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №609/67/18.
Господарський суд зауважує, що договір про реструктуризацію заборгованості від 09.09.2020 не містить вказівки на первинне і нове зобов`язання, не містить умов про припинення основного зобов`язання та намірів сторін вчинити новацію, тобто припинити існуюче і замінити новим, не встановлює нового предмету чи способу виконання, а отже не є договором новації боргу і так саме не є договором позики. Натомість, фактично, договір про реструктуризацію заборгованості від 09.09.2020 був укладений між сторонами з урахуванням ст.ст. 627, 628 ЦК України з метою полегшення боргового навантаження на боржника шляхом узгодження порядку сплати визнаної основної заборгованості та узгодження графіку такої сплати, із зазначенням рахунків, сум та договорів, за яким у відповідача була наявна заборгованість перед позивачем, в тому числі і за спірними двома договорами та рахунками.
Окрім того, як було встановлено судом, договором про реструктуризацію чітко передбачено зобов`язання відповідача сплачувати суму реструктуризованої заборгованості, визначеної в п.2.1 договору, з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі, строки та в порядку, визначених графіком та цим договором, а також зобов`язання відповідача самостійно розраховувати суму щомісячного платежу, що підлягає сплаті кредитору, шляхом множення залишку несплаченої реструктуризованої заборгованості за поточний місяць (з додаванням суми нарахованих інфляційних витрат за попередній період) на індекс інфляції поточного місяця. 
Вказані умови договору були прийняті відповідачем та підлягали виконанню ним, натомість відповідачем було допущено порушення вказаних зобов`язань.
Також господарський суд не приймає до уваги посилань відповідача щодо зменшення розміру неустойки, оскільки відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення. Господарський суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені або її зменшення, з урахуванням суми нарахованої пені та встановлених судом обставин порушення відповідачем умов договору та наявності відповідної відповідальності за таке порушення у вигляді сплати нарахованої суми пені. При цьому, відповідачем не доведено суду наявності обставин, за яких суд може зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій.
Щодо клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Пунктом 1 ч.2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
Приписи ст. 260 ЦК України передбачають, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).
11.03.2020 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, відповідно до якої з урахуванням внесених до неї в подальшому численних змін, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 на усій території України з 12.03.2020 встановлено карантин.
Законом України №540-IX від 30.03.2020 “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту:
“12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину”.
Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту, в редакції Закону України № 3450-IX від 08.11.2023:
“У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану”.
Суд зазначає, що карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 (постанова Кабінету міністрів України від 27.06.2023 № 651), проте правовий режим воєнного стану продовжує діяти і на даний час.
Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, були продовжені, а у подальшому - зупинені на строк дії воєнного стану, який (загальновідомий факт) діє безперервно до цього часу.
Згідно з Законом України “Про внесення змін до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності” від 14 травня 2025 року №4434-IX (набрання чинності з 04.09.2025) пункт 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України виключено.
Водночас, вирішуючи питання щодо клопотання відповідача про застосування до вимог позивача строків позовної давності, суд зазначає, що відповідно до змісту п.п. 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України загальний строк позовної давності, визначений ЦК України, був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (з 12.03.2020 по до 30.06.2023), а також зупинений на час дії в Україні воєнного стану (введений з 24.02.2022) до 04.09.2025. 
Окрім того, господарський суд враховує, що у п.6.3 договору сторонами узгоджено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю 5 (п`ять) років.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 по справі №903/602/24 зауважено, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Тому звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим у разі, якщо позовна давність за такими вимогами не спливла станом на 02 квітня 2020 року.
Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності для звернення позивача до суду із заявленими позовними вимогами не пропущений, з огляду на що клопотання відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.
Всі доводи відповідача щодо безпідставності позову спростовані наявними в матеріалах справи доказами та вищевикладеними висновками суду, а докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог є більш вірогідними ніж доводи, вказані відповідачем на їх спростування.
Іншого відповідачем не доведено.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, господарський суд дійшов висновку про доведеність, підставність та необхідність задоволення позову Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Херсонського морського порту) в повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
1.Позовні вимоги Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Херсонського морського порту) - задовольнити повністю.
2.Стягнути з Державного підприємства “Херсонський морський торговельний порт” (73003, Херсонська обл., м. Херсон, просп. Незалежності, буд. 4, код ЄДРПОУ 01125695) на користь Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (01135, м. Київ, пр-т Берестейський, буд. 14, код ЄДРПОУ 38727770) в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Херсонського морського порту) (73000, Херсонська обл., м. Херсон, просп. Ушакова, буд. 4, код ЄДРПОУ 38728533) 23454 /двадцять три тисячі чотириста п`ятдесят чотири/ грн. 67 коп. інфляційних втрат, які підлягають сплаті за невиконання умов договору про реструктуризацію заборгованості від 09.09.2020 №4-І-ХЕФ-20-132Р за листопад 2021 року, 329 /триста двадцять дев`ять/ грн. 41 коп. 3% річних, 1045 /одну тисячу сорок п`ять/ грн. 52 коп. інфляційних втрат, 1933 /одну тисячу дев`ятсот тридцять три/ грн. 49 коп. пені та 2422 /дві тисячі чотириста двадцять дві/ грн. 40 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 23 березня 2026 р.

Суддя Ю.С. Бездоля