Справа № 944/450/26 Головуючий у 1 інстанції: Білецька М.О. 
Провадження № 33/811/357/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2026 року, щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 24 січня 2026 року о 06 год. 35 хв., у с. Дубровиця, Яворівського району, Львівської області по вул. Млинки, 21, керував автомобілем марки «Мерседес Атего», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки із застосуванням приладу «Драгер», тест 2212, результат 0,39 проміле. Водія відсторонено від керування транспортним засобом.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
У скарзі зазначає, що оскаржувана постанова не ґрунтується на вимогах закону, а також на належних і допустимих доказах. На його думку, суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та безпідставно проігнорував клопотання сторони захисту, в якому викладалися заперечення щодо складання адміністративних матеріалів.
Вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Також зазначає, що йому не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі як альтернативу огляду на місці зупинки, не зафіксовано його згоди з результатами вимірювання приладу «Драгер», а також не було відсторонено від керування транспортним засобом.
Окрім того, наголошує, що до матеріалів справи не було долучено сертифікат відповідності приладу «Драгер», свідоцтво про його повірку та інші документи, які підтверджують справність зазначеного приладу.
Звертає увагу, що судом не перевірено дату повірки приладу «Драгер», умови його використання, зокрема температурний режим, а також технічну справність приладу.
Також стверджує, що під час складання протоколу було порушено його право на захист, зокрема йому не було роз`яснено процесуальні права та не забезпечено адвоката.
Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз представлених матеріалів свідчить про те, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №574158 від 24 січня 2026 року (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився на місці зупинки транспортного засобу, результат 0,39 проміле, водія відсторонено від керування транспортним засобом;
- роздруківкою приладу «Drager 6820» (а.с. 3), з якої встановлено, що огляд було проведено о 6 год. 49 хв. 24 січня 2026 року, результат 0.39 проміле, з результатом ОСОБА_1 ознайомлений, що підтвердив своїм підписом;
- інформацією з направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 січня 2026 року (а.с. 5), відповідно до якої у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) – від огляду в медичному закладі він відмовився;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6), з якого встановлено, що у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння кінцівок рук), у зв`язку із чим було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат 0,39 проміле;
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено судом, на якому зафіксовано, опитування водія ОСОБА_1 , який перебуває за кермом транспортного засобу «Мерседес Атего», номерний знак НОМЕР_1 , з ввімкненим двигуном та фарами, водієві повідомлено причину зупинки транспортного засобу (несправна підсвідка номерного знаку), під час опитування виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Працівником поліції надано водію герметично запаковану трубочку, результат огляду 0,39 проміле. Окрім того, водій повідомляв працівнику поліції, що вживав алкоголь близько 16 год. дня напередодні зупинки транспортного засобу. Патрульним ознайомлено водія з адміністративними матеріалами, роз`яснено його права та обов`язки.
Твердження апелянта, що йому не було роз`яснено прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, яке описано вище за текстом та даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №574158 від 24 січня 2026 року (а.с. 2), відповідно до якого водієві було роз`яснено права та обов`язки, у встановленому законом порядку, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у п.13 протоколу.
Аргументи апелянта, що до протоколу не долучено документи на прилад «Драгер», а саме сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку приладу, що підтверджують його справність та вчасність проведення його повірки, не заслуговують на увагу апеляційного суду.
Відповідно до п. 5 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Разом із тим, зазначеною інструкцією не передбачено долучення таких документів до матеріалів судової справи, окрім того апеляційний суд звертає увагу, що з відеозапису, долученого до матеріалів справи, встановлено, що водій не просив його ознайомити чи надати для ознайомлення сертифікат відповідності та свідоцтва про повірку приладу «Drager Alcotest 6820».
Доводи апелянта, що судом першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та безпідставно проігнорував клопотання сторони захисту, є безпідставними. Із матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції було досліджено наявні докази у їх сукупності та надано їм належну правову оцінку. При цьому обставини, на які посилалася сторона захисту у поданому клопотанні, були предметом перевірки судом першої інстанції, однак не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не спростовують встановлених у справі фактичних обставин.
Аргументи апелянта, що йому не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі як альтернативу огляду на місці зупинки, не зафіксовано його згоди з результатами вимірювання приладу «Драгер», апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються інформацією з направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 січня 2026 року (а.с. 5), з якого встановлено, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6) у якому зроблено відмітку про те, що водій погодився з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, окрім того з відеозапису, долученого до матеріалів справи, встановлено, що водій повідомляв працівникам поліції, що вживав алкоголь.
Твердження апелянта, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, відхиляє.
Пунктом 1 розділу Х «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі», затверджену наказом МВС від 7 листопада 2015 року №1395, передбачено, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №574158 від 24 січня 2026 року (а.с. 2) водія було відсторонено від керування транспортним засобом.
Доводи апелянта, що судом першої інстанції не перевірено дату повірки приладу «Драгер», умови його використання, зокрема температурний режим, а також технічну справність приладу, є безпідставними. Матеріали справи містять відомості щодо використаного технічного засобу та результатів проведення огляду на стан сп`яніння, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду справи. Будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про несправність приладу, порушення порядку його застосування чи недотримання вимог щодо його повірки, стороною захисту не вбачається, оскільки з роздруківки приладу «Drager 6820» (а.с. 3) встановлено, що калібрування даного приладу було проведено 25 листопада 2025 року, в межах встановленого законом строку.
Твердження апелянта про те, що він не перебував у стані сп`яніння, оскільки перед початком роботи пройшов медичний огляд та отримав подорожній лист, у зв`язку з чим був допущений до виконання обов`язків водія, апеляційний суд розцінює критично, оскільки сам по собі факт проходження перед рейсового медичного огляду не виключає можливості перебування особи у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом у подальшому.
Окрім того, наявність подорожнього листа та допуск до роботи не спростовують встановлених у справі обставин, що підтверджуються дослідженими судом доказами, зокрема результатами огляду на стан сп`яніння та іншими матеріалами справи.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Яворівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2026 року, про притягнення  ОСОБА_1 ,до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.