ЄУН 932/2689/26
Провадження №2-а/932/42/26

РІШЕННЯ
Іменем України

21.04.2026 Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Салькової В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №R366861 від 18.02.2026 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а справу закрити. 
В обґрунтування вимог зазначив, що через наявність в його електронному військово-обліковому документі запису «Порушення правил військового обліку; Причина звернення до Нацполіції: Не прибули за повісткою до ТЦК та СП; Дата звернення: 24.09.2025» через електронний кабінет він подав відповідачеві заяву, в якій зазначив, що не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності. 
18.02.2026 через електронний кабінет він дізнався про наявність постанови від 18.02.2026 №R366861 у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ч.3 ст.210-1 КпАП України, якою на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн. 
Згідно з постановою він не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Вважає постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Так, розглянувши його заяву, відповідач мав прийняти постанову з дотриманням вимог статей 247,280,283 КпАП України. Проте, проігнорувавши приписи п.7 ч.1 ст.247 КпАП України, відповідач наклав на нього адміністративне стягнення після закінчення строків, передбачених ст.38 КпАП України. 
Частиною сьомою статті 38 КпАП України встановлено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених ст.ст.210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. 
У Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів зазначено, що відповідач звернувся до Нацполіції з приводу допущеного ним порушення 24.09.2025. Отже, саме цю дату слід вважати датою виявлення відповідачем вчиненого ним правопорушення. Доказом того, що перебіг тримісячного строку, протягом якого могло бути накладене адміністративне стягнення, має обчислюватися саме з 24.09.2025, є його електронний військово-обліковий документ. Отже, строк притягнення до адміністративної відповідальності сплинув 24.12.2025. Накладаючи адміністративне стягнення 18.02.2026, відповідач діяв з порушенням закону, оскільки був зобов`язаний прийняти постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення, отже, він діяв протиправно. 
Ухвалою від 11.03.2026 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві встановлений строк для подання відзиву на позов – до 22.03.2026.
Відповідачем подано суду відзив на позов 23.03.2026. Суд приймає відзив відповідача, поданий з порушенням встановленого строку на 1 день, враховуючи, що останнім днем на подання відзиву є 22.03.2026, яке припало на неділю, а відзив поданий до суду до 23.03.2026 – у перший робочий день після завершення встановленого судом строку.
Згідно з відзивом відповідач не згоден з пред`явленими вимогами та вважає їх безпідставними. Так, за інформацією Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 дійсно порушив правила військового обліку, не прибувши вчасно за повісткою до ТЦК та СП. Він перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.01.2010 року, за результатами ВЛК від 13.11.2002 визнаний придатним до військової служби. З моменту оголошення воєнного стану та мобілізації позивач до ІНФОРМАЦІЯ_2 не звертався, медичний огляд не перепроходив. Відповідачем була направлена йому повістка №4703334 про явку 16.09.2025 о 09-00 до органів ТЦК та СП для проходження ВЛК (а також виявлення права на відстрочку чи бронювання, призову на військову службу), але 16.09.2025 він за викликом не з`явився, про причини неявки не повідомив. Через порушення ним правил військового обліку 24.09.2025 його було визнано порушником військового обліку, про що повідомлено шляхом внесення інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та «Резерв+», надіслане звернення до органів Національної поліції про доставлення ОСОБА_1 для складання адміністративного протоколу. 18.02.2026 від позивача через електронний кабінет була отримана заява про неоспорювання допущеного порушення та згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності. Тому 18.02.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 була розглянута вказана заява, досліджені матеріали справи та прийнято постанову №R366861 від 18.02.2026 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КпАП України. Звернення до Національної поліції було скасовано в автоматичному режимі під час підписання постанови. Постанова була направлена позивачеві автоматично до «РЕЗЕРВ+» та на електронну пошту, зазначену в АІТС «Оберіг». Вважаючи постанову законною. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Зі скріншоту військово-облікового документу позивача в застосунку Резерв+ станом на 26.01.2026 та облікової картки військовозобов`язаного вбачається, що він є придатним за наслідками пройденої 13.11.2002 ВЛК, вчасно 10.07.2024 уточнив свої дані, але не прибув за повісткою до ТЦК та СП 24.09.2025, що стало підставою звернення відповідача до Національної поліції. 
На ім`я ОСОБА_1 відповідачем сформовано повістку №4703334 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_6 на 09-00 16.09.2025 для проходження медичного огляду. Повістку направлено голові адміністрації Шевченківського району ДМР для проведення оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП. 
Позивачем не заперечується його неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 16.09.2025.
24.09.2025 до Відділу поліції №4 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області відповідачем направлене електронне звернення Е3651112 з причини неприбуття позивачем за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_5 , 18.02.2026 розшук ОСОБА_1 автоматично скасований у зв`язку з прийняттям щодо нього постанови за ч.3 ст.210-1 КпАП України. 
18.02.2026 ОСОБА_1 начальникові ІНФОРМАЦІЯ_7 направлено через електронний кабінет заяву про визнання допущення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію – неприбуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнання факту вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КпАП України та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності. 
Постановою №R366861 від 18.02.2026 начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КпАП України за неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначене в повістці (ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, та на нього накладено штраф в сумі 17000,00 грн. 
З огляду на фактичні обставини справи та норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Частиною третьою ст.210-1 КпАП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Об`єктом адміністративного правопорушення за ст.210-1 КпАП України є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку – як громадяни, так і посадові особи. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжений та триває до теперішнього часу.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи й організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до ч.1 ст.22 цього Закону громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України – за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України – за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Частинами 1,3 ст.210-1 КпАП України передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КпАП України, ним визнається та в межах цієї справи не оспорюється. 
Виходячи зі змісту мотивування позовних вимог, визначальним у цій справі є питання дотримання відповідачем строку накладення стягнення на позивача за вчинене правопорушення. 
Відповідно до частини сьомої статті 38 КпАП України адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
За положеннями пункту сьомого статті 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу. 
За змістом статті 38 КпАП України початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день виявлення правопорушення.
Адміністративне правопорушення, що закидається позивачеві та полягає у неявці за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є триваючим, оскільки є одноактним та вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час – в даному випадку – 16.09.2025.
Таким чином, днем вчинення даного правопорушення є день, коли позивачем не вчинені дії, які він був повинен вчинити цього дня.
Зі змісту постанови виходить та не оспорюється ОСОБА_1 , що він не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк та місце, зазначені в повістці, при цьому дата вчинення правопорушення в оскаржуваній постанові не зазначена. 
Втім, з наданого позивачем скріншоту застосунку Резерв+ встановлено, що датою звернення відповідача до Національної поліції з підстав його неприбуття за викликом є 24.09.2025, тому суд виходить з того, що 24.09.2025 відповідач достеменно виявив факт вчинення позивачем правопорушення та за фактом виявленого звернувся до поліції. 
Оскаржувану постанову прийнято 18.02.2026, тобто адміністративне стягнення накладене на позивача поза межами строку, встановленого частиною сьомою статті 38 КпАП України, який в даній справі закінчився 24.12.2025.
Визнання позивачем факту вчинення правопорушення та його письмова згода на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності не виправдовує порушення відповідачем визначених діючим законодавством строків накладення адміністративного стягнення на правопорушника. 
Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відтак, слід констатувати, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм КпАП України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню, а справа – закриттю. 
З огляду на зазначене позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті згідно з положеннями цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на це за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 665,60 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.18,19,139,241-246,286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – задовольнити.  
Скасувати постанову №R366861 від 18.02.2026 начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КпАП України. 
Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КпАП України за ч.3 ст.210-1 КпАП України на підставі п.7 ч.1 ст.247 КпАП України.
Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_7 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду складене та підписане 21.04.2026.

Суддя:          В.С. Салькова