308/3546/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2026 року           м. Ужгород
Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Логойда І.В., за участю захисника - фахівця у галузі права Криворучко Л.С., розглянувши матеріали справи, що надійшли від відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посада: директор, документ що посвідчує особу: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Ужгородським МВ УМВС від 10.02.2008 року, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не відомий, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 767628 від 28.02.2026 року за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з даними протоколу 28.02.2026 року о 14:00 год. громадянка ОСОБА_1 за місцем спільного проживання:  АДРЕСА_2 ображала нецензурною лайкою свого чоловіка громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вдарила рукою по обличчю, чим вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, чим завдала психологічну шкоду здоров`ю, дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
ОСОБА_1 у судове засідання 13.03.2026 не з`явилась, подала заяву про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи. У судове засідання 20.03.2026 ОСОБА_1 не з`явилась, подала письмові заперечення, згідно з якими просить закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутності складу адміністративного правопорушення). Зазначила, зокрема, наступне. Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 767628 (а.с.2 т.1) складено за адресою (цитата): «с. Минай». Крім того, складення протоколу про адміністративне правопорушення за адресою с.Минай, вул. Сонячна, буд. 30, підтверджується рапортом працівника поліції (а.с.8-10 т.1). Тобто протокол серії ВАД № 767628 складено на місці вчинення адміністративного правопорушення, а не за місцем вчинення адміністративного правопорушення. Із правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні №5-рп/2015, випливає, що поняття «за місцем вчинення правопорушення» означає місцезнаходження уповноваженого органу, а не місце події. Складання протоколу як завершеної процесуальної дії безпосередньо на місці події суперечить визначеній Конституційним Судом моделі адміністративного провадження та фактично підміняє стадію розгляду справи, що є неприпустимим поза межами скороченого провадження, передбаченого статтею 258 КУпАП. За таких обставин сам протокол серії ВАД №767628 є первинним процесуальним джерелом, отриманим із істотним порушенням закону, а отже набуває статусу «отруєного джерела доказів» у розумінні доктрини «плодів отруйного дерева». Оскільки всі інші матеріали справи (рапорт працівника поліції, пояснення, інші документи), як прямо встановлено матеріалами справи, походять саме з цього протоколу та є похідними від нього, вони не могли б бути отримані без первинного незаконного процесуального акту. Це означає, що весь доказовий масив у справі є функціонально залежним від недопустимого джерела, а відтак втрачає свою юридичну силу як сукупність доказів, що унеможливлює їх використання для доведення вини особи. Також вказує, що єдиними доказами начебто вчинення ОСОБА_1 є рапорт працівника поліції (наряд поліції прибув за викликом через лінію 102, тобто після начебто вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення), пояснення ОСОБА_2 (у яких останній стверджує, що саме ОСОБА_1 нанесла ОСОБА_2 тілесне ушкодження), та довідка про те, що ОСОБА_2 звертався до медичного закладу де у нього виявлено (цитата): «забійна гематома скулової ділянки справа». Інші будь – які докази начебто вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у матеріалах справи відсутні. Усі твердження про нібито нанесення тілесних ушкоджень, психологічний тиск, нецензурну лайку та інші обставини ґрунтуються виключно на суб`єктивних поясненнях ОСОБА_2 , які не підтверджені жодним незалежним джерелом доказів. В матеріалах справи відсутні будь-які свідки, відсутні відео- чи аудіофіксація, відсутні об`єктивні дані, які б прямо вказували на участь ОСОБА_1 у спричиненні будь-яких ушкоджень чи протиправної поведінки. Наявна медична довідка лише констатує факт наявності ушкодження, але жодним чином не встановлює ані особу, яка його спричинила, ані обставини його отримання, що виключає можливість використання цього документа як доказу вини саме ОСОБА_1 . Більше того, рапорт працівника поліції є похідним документом, складеним зі слів самого ОСОБА_2 після події, а не результатом безпосереднього спостереження правопорушення, що позбавляє його будь-якої самостійної доказової сили. Таким чином, уся доказова конструкція обвинувачення зводиться до одного джерела — тверджень заінтересованої особи, які не підтверджені жодним іншим доказом. У такій ситуації будь-яке покладення цих тверджень в основу притягнення до відповідальності означало б фактичне ігнорування принципу презумпції невинуватості та заміну стандарту доказування припущеннями і неперевіреними заявами. Відтак, з огляду на повну відсутність об`єктивних та незалежних доказів, а також недопустимість використання єдиного, внутрішньо суперечливого і непідтвердженого джерела, слід дійти єдиного можливого висновку: твердження ОСОБА_2 є голослівними, недоведеними та такими, що не можуть бути покладені в основу будь-якого рішення, а отже в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення. Просить провести розгляд справи за участі захисника.
У судовому засіданні захисник Криворучко Л.С. підтримала подані пояснення. Повідомила про наявність термінового обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , який застосовує психологічне домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , такий вже вчиняв щодо ОСОБА_1 домашнє насильство, про що долучено фото і письмові докази. ОСОБА_2 з`являється у житло, вимагає кошти, не зареєстрований за цією адресою, не має договору оренди, права власності на житло, земельна ділянка йому не належить, власником є ОСОБА_1 . ОСОБА_1 не дозволяє такому перебувати за даною адресою, сама проживає з трьома дітьми - неповнолітніми і малолітніми. Останнього разу почав пошкоджувати майно, перелазив через паркан, ОСОБА_2 притягався до кримінальної відповідальності. Дозвіл на проживання такому ОСОБА_1 не надавала. ОСОБА_2 з`являється у житло, недостойно себе поводить. ОСОБА_1 точно його не била, оскільки ОСОБА_2 займається спортом, а вона малого зросту. Це відбувається не вперше. ОСОБА_2 нецензурно розмовляє з ОСОБА_1 та дітьми. Відносно ОСОБА_2 також складено протокол. Дії носять систематичний характер. До пояснень ОСОБА_2 до матеріалів справи не додано доказів. Такий не мав права заходити на територію, бо не є власником майна, не укладав договір оренди, не має зареєстрованого місця проживання за даною адресою, може перебувати виключно з дозволу, зривав замки, пошкоджував майно. Протокол складено неправомірно, немає доказів заподіяння домашнього насильства.
Дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, заслухавши захисника, суд прийшов до наступного висновку.
Вимогами ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Так, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього ж Кодексу.
Також відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.  Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.  У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.  При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Згідно з ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Конституційний Суд України у рішенні №5-рп/2015 дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №767628 від 28.02.2026 року із зазначенням про додання письмових пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на окремому аркуші, письмові пояснення ОСОБА_2 від 28.02.2026 року на двох аркушах, терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №315885 від 28.02.2026 року, який був складений відносно ОСОБА_1 та в такому не було відображено постраждалу особу, відносно якої такий складений, копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 28.02.2026 року, копії рапортів помічника чергового відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області Гере А.А. від 28.02.2026 року, копію дублікату довідки КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради травматологічного пункту №2463/824 від 28.02.2026 року, згідно з якою в ОСОБА_2 було діагностовано забійну гематому скулової ділянки справа, складену 28.02.2026 о 17.00, та рапорт ПОГ СП відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Бонь С. від 28.02.2026 року. 
Суд відмічає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог статті 256 КУпАП, якою передбачено вимоги до такого протоколу, зокрема, не було додано до матеріалів справи пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення, що є обов`язковою умовою при складанні протоколу, хоча в протоколі про адміністративне правопорушення відповідальна особа, яка складала такий протокол, зазначає, що такі пояснення викладені на окремому аркуші, матеріали справи не містять відомостей про відмову у наданні пояснень. Також при поданні суду доказу - термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №315885 відносно особи, якій інкримінується вчинення даного адміністративного правопорушення, у такому не відображено чітко постраждалу особу, що також є порушення оформлення відповідного документу, порядок заповнення якого передбачений Наказом Міністерства внутрішніх справ України №654 від 01.08.2018 року в розділі 2 пункті 10. Тому даний доказ не може бути взятий судом до уваги. Також, до матеріалів справи додано копію дублікату довідки КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради травматологічного пункту №2463/824 від 28.02.2026 року, згідно з якою в ОСОБА_2 було діагностовано забійну гематому скулової ділянки справа, складену 28.02.2026 о 17.00, хоча згідно з протоколом такий складений стосовно події, що сталася 28.02.2026 о 14.00, обізнаність про яку ОСОБА_1 ставиться під сумнів. Разом з тим, до протоколу не додано належних доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі поданих суду доказів.
ОСОБА_1 також долучено талон-повідомлення єдиного обліку №3649 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, пояснення ОСОБА_1 від 20.02.2026, фото зображення, терміновий заборонний припис стосовно кривдника №635298.
Отже, сукупність зібраних у справі доказів не дозволяє з`ясувати об`єктивну та суб`єктивну сторону вказаного адміністративного правопорушення. У даній справі не доведено складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, про вчинення якого складено протокол відносно ОСОБА_1 . За наведеного, приходжу до висновку, що викладені в протоколі обставини того, що ОСОБА_1 здійснила домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, є сумнівними. 
Виходячи зі змісту положень ст. ст. 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. За приписами КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення, у якому викладається суть правопорушення, при доведеності складу якого в діях певної особи, вона може бути піддана заходам впливу, різновидом якого є стягнення у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.
У відповідності до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на їх користь.
Керуючись ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
В силу положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Пунктом 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене, належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене та подані суду докази, враховуючи подані письмові та усні пояснення, приходжу до переконання, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а відтак, з точки зору достатності доказів, матеріали справи не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження в даній справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу вказаного правопорушення.
Керуючись ст. 173-2, 247, 252, 256, 283, 284, 287 - 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області     І.В. Логойда