ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року	справа № 380/21246/25	

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської міської ради (далі – відповідач), у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо нерозгляду заяви позивача відповідно до вимог Земельного кодексу України;
- зобов`язати Львівську міську раду повторно розглянути заяву позивача від 22.09.2025 відповідно до вимог Земельного кодексу України із врахуванням правової оцінки, наданої судом;
- зобов`язати Львівську міську раду подати звіт про виконання судового рішення в зв`язку з тим, що порушено право позивача на пільги по сплаті земельного податку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником індивідуального гаража № НОМЕР_1 ряд № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що земельна ділянка під гаражем перебуває на праві постійного користування Кооперативу індивідуальних забудовників гаражів «Автолюбитель-1». З метою отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, орієнтовно площею 0,0034 га для подальшої передачі у власність (в межах норм безоплатної приватизації) для будівництва та обслуговування гаражів звернувся до відповідача із заявою, додавши всі необхідні документи, які підтверджують зазначені обставини. Однак через ЦНАП отримав відповідь, в якій вказано, що земельна ділянка під гаражем позивача не може бути передана йому у власність без припинення права користування земельною ділянкою в порядку визначеному ст. 141 Земельного кодексу України та виділення земельної ділянки можливе лише із присвоєнням окремої поштової адреси.
Ухвалою судді від 28.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву. Залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Кооператив індивідуальних забудовників гаражів «Автолюбитель-1».
03.11.2025 позивач подав заяву про долучення до матеріалів справи, до якої додав копію заяви від 22.09.2025.
13.11.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що 22.09.2025 в порядку надання адміністративної послуги позивач звернувся до Львівської міської ради №3-З-15798/АП-Ф-2403 із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, орієнтовно площею 0,0034 га, з метою подальшої передачі у власність (в межах норм безплатної приватизації) для будівництва та обслуговування індивідуального гаража. Також позивачем зазначено, що земельна ділянка загальною площею 0,5187 га за адресою АДРЕСА_1 є сформованою, має кадастровий номер 4610136300:04:003:0067, цільове призначення «землі житлової та громадської забудови», комунальної форми власності, знаходиться у постійному користуванні Кооперативу індивідуальних забудовників гаражів «Автолюбитель-1». Крім того стверджувалось, що гараж який перебуває в нього на праві власності розташований на земельній ділянці кадастровий номер 4610136300:04:003:0067. Наголошує, що на звернення позивача від 22.09.2025 №3-З-15798/АП-Ф-2403 в 30 денний строк надано відповідь листом управління земельних ресурсів Львівської міської ради №2403-вих-138829 від 26.09.2025, у якому зазначено про відсутність рішення Львівської міської ради про припинення в кооперативу індивідуальних забудовників гаражів «Автолюбитель-1» права постійного користування. За відсутності окремої поштової адреси гаража, що перебуває у власності позивача як члена кооперативу індивідуальних забудовників гаражів «Автолюбитель-1», відсутні підстави для передачі у власність земельної ділянки для обслуговування цього гаража, як окремого об`єкта нерухомого майна. Крім того зазначає, що право власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_3 за позивачем було зареєстровано лише 21.01.2022 в реєстрі речових прав на нерухоме майно за РНОНМ 2565898746060. Проте інформація, що гаражний бокс, ряд 3 (РНОНМ НОМЕР_4 ) зареєстрований без прив`язки до земельної ділянки кадастровий номер 4610136300:04:003:0067, чи адреси об`єкту нерухомого майна. Зважаючи на наведене, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
19.11.2025 третя особа подала пояснення, у яких наголосила, що 15.02.2025 на загальних зборах членів Кооперативу та власників гаражів прийнято рішення «для врегулювання земельних відносин звернутись до Львівської міської Ради з проханням провести розподіл земельної ділянки з подальшою передачею у власність кожному власнику будівлі частину земельної ділянки під гаражем та для обслуговування гаража, в межах норм безплатної приватизації (ст.121 Земельного кодексу норма 0,01га)». Така процедура здійснюється шляхом поділу земельної ділянки відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України. 04.03.2025 за вхідним номером 2-4390-З-2403 Кооператив звернувся до Львівської міської ради з проханням надати дозвіл на поділ земельної ділянки, виготовлення відповідної документації з метою передачі у власність кожному власнику гаража в межах норм безплатної приватизації, однак отримав відмову, яку оскаржив у судовому порядку. Стверджує, що листом №4-2901-5450 від 12.05.2025 відповідач надав роз`яснення, що кожному власнику гаража потрібно звернутись із заявою до Львівської міської ради особисто. Констатує, що 22.09.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою надати дозвіл на виготовлення технічної документації на поділ земельної ділянки з подальшою передачею у приватну власність, однак така не розглянута на сесії, чим порушено вимоги п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування».
Третя особа звертає увагу, що відповідач зазначає, що за відсутності окремої поштової адреси на гараж, відсутні підстави для передачі земельної ділянки під гаражем. Натомість наголошує, що відповідно до постанови №690 від 07.07.2021 поштова адреса земельним ділянкам не присвоюється, оскільки такі ідентифікуються за кадастровими номерами.
24.11.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Наголосив, що відповідач не зазначив, чому заява позивача від 22.09.2025 не розглянута на пленарному засіданні ради відповідно до процедури. Звернув увагу на те, що Кооператив індивідуальних забудовників гаражів «Автолюбитель-1» звертався до відповідача із заявою від 04.03.2025 та відповідно оскаржив бездіяльність відповідача до суду.
Частиною 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутнє клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які покликається позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.01.2022 за №296361037 власником гаражного боксу № НОМЕР_1 в ряді ІV загальною площею (кв.м.) 19 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 » кооператив індивідуальних забудовників гаражів належить на праві власності ОСОБА_1 . Право власності підтверджено також технічним паспортом № НОМЕР_5 . 
22.09.2025 позивач звернувся із заявою до відповідача щодо надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (для подальшого продажу або у користування, у разі розташування на них об`єктів нерухомого майна або зміни цільового призначення земельних ділянок). До заяви додав: копію витягу про право користування земельною ділянкою, копію витягу на гараж, копію викопіювання з кадастрової карти, копію заяви кооперативу, схему розподілу земельної ділянки, копію паспорта та ІПН, копію технічного паспорта, першу сторінку Витягу з державно земельного кадастру.
Управління земельних ресурсів листом від 26.09.2025 повідомило позивача, що за відсутності окремої поштової адреси гаража, що перебуває у власності позивача як члена кооперативу індивідуальних забудовників гаражів «Автолюбитель-1», відсутні підстави для передачі у власність земельної ділянки для обслуговування цього гаража, як окремого об`єкта нерухомого майна. Питання поділу земельної ділянки загальною площею 0,5187 га за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4610136300:04:003:0067) з метою передачі позивачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального гаража не може бути вирішеним без припинення права користування земельною ділянкою в порядку визначеному ст. 141 Земельного кодексу України та виділення об`єкта нерухомого майна із присвоєнням окремої поштової адреси.
Розцінюючи таку відповідь як відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та вважаючи свої права порушеними, позивач пред`явив цей позов до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом розгляду у справі є оцінка дій відповідача щодо дотримання ним вимог законодавства під час розгляду заяви позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
За змістом ч. 2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Статтею 12 ЗК України передбачено повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (пункт «б»).
Приписами ст. 38 ЗК України регламентовано, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
Відповідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.
Згідно зі ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
Статтею 81 ЗК України унормовано, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
За приписами ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абз. 1 ч. 1).
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2).
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:
а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;
б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина 3).
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (ч. 4).
Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара (п. д).
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регламентовано ст. 118 ЗК України.
Частиною 6 вказаної статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. 
Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає заяву у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації заяви Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Таким чином, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, звертаються до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, до якого додаються визначені ЗК України документи.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Отже, ЗК України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або мотивовану відмову в наданні дозволу.
Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акта.
Приписами ст. 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із наявних в матеріалах справи доказів суд установив, що позивач з метою отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, орієнтовно площею 0,0034 га для подальшої передачі у власність (в межах норм безплатної приватизації) для будівництва та обслуговування гаражів звернувся до відповідача із заявою 22.09.2025, до якої додав наявні у нього документи.
Відповідач листом від 26.09.2025 повідомив позивача, що за відсутності окремої поштової адреси гаража, що перебуває у власності позивача як члена кооперативу індивідуальних забудовників гаражів «Автолюбитель-1», відсутні підстави для передачі у власність земельної ділянки для обслуговування цього гаража, як окремого об`єкта нерухомого майна. Питання поділу земельної ділянки загальною площею 0,5187 га за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер 4610136300:04:003:0067) з метою передачі позивачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального гаража не може бути вирішеним без припинення права користування земельною ділянкою в порядку визначеному ст. 141 Земельного кодексу України та виділення об`єкта нерухомого майна із присвоєнням окремої поштової адреси.
Однак як вже зазначалося відповідно до приписів ст. 118, 121 та 122 ЗК України зацікавлений громадянин в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подає клопотання до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, до якого додаються визначені ЗК України документи.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
При цьому, згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі – Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо здійснення виконавчим органом сільської, селищної, міської ради державного контролю за використанням та охороною земель.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.
Водночас за встановлених обставин цієї справи, відповідач надіслав позивачу лише лист, яким повідомив позивача про відсутність підстав для надання дозволу на виготовлення технічної документації земельної ділянки, орієнтовно площею 0,0034 га для будівництва та обслуговування гаражів.
На переконання суду, такі дії відповідача не є законним способом поведінки суб`єкта владних повноважень, а надісланий лист не є рішенням у розумінні положень ЗК України.
Крім цього, суд звертає увагу на те, що на момент прийняття рішення у справі відповідач не подав доказів прийняття будь-якого із передбачених приписами ЗК України рішення за результатами розгляду заяви позивача.
Таким чином, відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для подальшої передачі у власність (в межах норм безплатної приватизації) для будівництва та обслуговування гаражів або мотивованої відмови у наданні відповідного дозволу, на переконання суду, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
При прийнятті рішення суд враховує, що бездіяльність - це не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити.
У цьому випадку бездіяльність відповідача полягає саме в неприйнятті відповідного рішення за результатами розгляду заяви позивача від 22.09.2025 №3-З-15798/АП-Ф-2403, що свідчить про її протиправність.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
З врахуванням встановлених обставин справи, належним та ефективним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 22.09.2025 №3-З-15798/АП-Ф-2403, за результатами розгляду якої прийняти вмотивоване рішення.
Стосовно вимоги позивача про встановлення судового контролю суд керується таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. 
Положення цієї норми дає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час ухвалення рішення у справі. Водночас зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Проте таких доказів суду не надано. Тому відсутні підстав для встановлення судового контролю.
Такий висновок корелюється з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 у справі №235/7638/16-а.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч.1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів позивача, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України регламентовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Отже, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Водночас суд звертає увагу, що відшкодуванню підлягає уся сума сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн, оскільки, незважаючи на часткове задоволення позову, суд установив порушення прав позивача внаслідок протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень і спір по суті вирішено на його користь, тобто задоволена основна позовна вимога немайнового характеру.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.09.2025 №З-З-15798/АП-Ф-2403.
3. Зобов`язати Львівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2025 реєстраційний №3-З-15798/АП-Ф-2403, за результатами розгляду якої прийняти вмотивоване рішення.
4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Львівської міської ради судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_6 ).
Відповідач – Львівська міська рада (місцезнаходження: пл. Ринок, буд. 1, м. Львів, 79008; ЄДРПОУ 04055896).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна