Справа № 420/2285/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Аракелян М.М.
розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі «Електронний суд» 23.01.2025 року) до Військової частини НОМЕР_1 , у якій представник позивача просить суд:
визнати протиправними дії тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання підполковнику ОСОБА_1 другої частини щорічної чергової відпустки за 2024 рік строком на 15 діб;
зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 надати підполковнику ОСОБА_1 другу частину щорічної чергової відпустки за 2024 рік строком на 15 діб;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивачки судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.00 коп. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М. 
Ухвалою суду від 28.01.2025 року позовну заяву залишено без руху, з підстав не зазначення вірного ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.
30.01.2025 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву.
Ухвалою суду від 04.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 (військове звання - підполковник) було призначено на посаду Начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 08.07.2023 № 1497, згідно штатного розкладу. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.07.2023 року №216, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та з 29 липня 2023 року приступила до виконання службових обов`язків. 09.10.2024 року позивачка звернулася до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про надання частини щорічної відпустки за 2024 рік терміном на 15 діб з 10.10.2024 року (№411/р від 09.10.24). Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 09.10.2024 №306 (по стройовій частині) надано відпустку з 10 по 24 жовтня 2024 року. 26.10.2024 року позивачка звернулася до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про надання другої частини щорічної відпустки за 2024 рік терміном на 15 діб з 28.10.2024 року (№628/р від 26.10.24). Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.10.2024 №325 (по стройовій частині) надано другу частину щорічної основної відпустки за 2024 рік на 15 діб з 28 жовтня по 11 листопада 2024 року. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 27.10.2024 №326 (по стройовій частині) скасовано підпункт 2.1. пункту 2 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.10.2024 №325 (по стройовій частині). Підставою скасування стало окреме доручення командувача Сил ТРО ЗСУ від 27.10.2024 року №760/28/32510. В подальшому позивачка перебувала на лікарняному, лікувалася стаціонарно і вийшла на службу 28.12.2024 року. 28.12.2024 року позивачка звернулася до ТВО командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про надання другої частини щорічної відпустки за 2024 рік терміном на 15 діб з 30.12.2024 року (№1067/р від 28.10.24). ТВО командира в/ч НОМЕР_1 було відмовлено в наданні частини відпустки. В резолюції, викладеної на рапорті вказано: «Після виконання розпорядження 901/р від 12.11.24». Відповідно до розпорядження №901/р, позивачка повинна прибути до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ). В той же день (о 18.00) позивачка отримала посвідчення про відрядження з 29.12.2024 року до в/ч НОМЕР_2 . Враховуючи те, що після 18.00 логістичні служби забезпечення зачинені, то т.ч. виписка і отримання продовольчого атестату неможлива. На запитання про порядок пересування до в/ч НОМЕР_2 , відповідь ТВО командира була – громадським транспортом. За змістом, розпорядження №901/р від 12.11.24 начальника штабу-заступника командира в/ч НОМЕР_2 стосувалося питання, надання ОСОБА_1 пояснень комісії, яка проводила службове розслідування. Враховуючи те, що службове розслідування закінчилося 19.12.2024 року, розпорядження №901/р втратило силу. Враховуючи той факт, що наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 20.11.2024 №596 «Про продовження строку проведення службового розслідування» отримано ТВО командира в/ч НОМЕР_1 21.11.2024 року (вх.№23893), беззаперечним стає факт того, що віддаючи накази позивачці про виконання розпорядження №901/р та вибуття у відрядження 28.12.24 до в/ч НОМЕР_2 , посадова особа умисно віддавала протиправне адміністративне розпорядження, усвідомлюючи незаконність своїх дій. Після того як ОСОБА_1 звернулася до начальника юридичної служби, питання виконання розпорядження №901/р та вибуття у відрядження було скасовано самим ТВО командира в/ч НОМЕР_1 . Наступний рапорт ТВО командиру в/ч НОМЕР_1 про надання другої частини щорічної відпустки за 2024 рік терміном на 15 діб з 30.12.2024 року позивачка написала 30.12.2024 року (вх.№1073/р). ТВО командира в/ч НОМЕР_1 було відмовлено в наданні відпустки. В резолюції на рапорті вказано: «Я особисто не заперечую, но тільки після відпрацювання всіх документів згідно функціональних обов`язків начальника групи внутрішнього контролю на 2025 рік». Для вирішення питань, вказаних в резолюції, до ТВО командира в/ч НОМЕР_1 30.12.24 було подано рапорт від старшого офіцера групи внутрішнього контролю в/ч НОМЕР_1 п/ п-ка ОСОБА_2 (вх..№1078/р), який в період відсутності ОСОБА_1 на службі у зв`язку із хворобою, виконував обов`язки начальника групи. В рапорті ОСОБА_3 вказав про те, що звітні документи відпрацьовані і невиконаних розпоряджень немає. ТВО командира в/ч НОМЕР_1 було відмовлено в наданні відпустки. В резолюції на рапорті п/п-ка ОСОБА_2 (вх..№1078/р) вказано: «Шановна пані ОСОБА_4 виконував обов`язки 2,5 місяця тому, що ви уникали військової служби. До його роботи по службовій діяльності питань немає, а до вас до порівняння дуже багато, тому що невідпрацьовано документації за весь рік» Далі записано: « 1. Реєстр ризиків 2. План управління ризиків 3. План моніторінга внутрішнього контролю Негайно». Наступний рапорт ТВО командиру в/ч НОМЕР_1 про надання другої частини щорічної відпустки за 2024 рік терміном на 15 діб вже з 31.12.2024 року позивачка написала 31.12.2024 року (вх.№1079/р). В рапорті ОСОБА_1 вказала про те, що всі організаційні документи з внутрішнього контролю по групі внутрішнього контролю та документи координаційного підрозділу внутрішнього контролю в/ч НОМЕР_1 на 2025 рік відпрацьовані в повному обсязі як проекти. Повне відпрацювання цих документів стане можливим після затвердження вищім штабом Положення про військову частину НОМЕР_1 та отримання затвердженого Положення. Посилаючись на ці обставини позивачка просила надати другу частину щорічної відпустки за 2024 рік терміном на 15 діб з 31.12.2024 року. ТВО командира в/ч НОМЕР_1 було відмовлено в наданні відпустки. В резолюції на рапорті (вх..№1079/р) вказано: «У зв`язку з не відпрацюванням організаційних документів на початок 2025 року я заперечую. Тільки після відпрацювання всієї документації».
Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними.
14.02.2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що приймаючи рішення про надання військовослужбовцям щорічної відпустки командир військової частини повинен оцінити ризик зниження боєготовності та спроможності підрозділу виконувати поставлені завдання. Відповідно до вимог військової служби, кожен військовослужбовець є невід`ємною частиною бойової структури, і тимчасове вибуття значної кількості особового складу може негативно позначитися на ефективності роботи. Штатна та списочна чисельність особового складу підрозділів військової частини НОМЕР_1 відображена в Книзі штатно-посадового обліку військової частини НОМЕР_1 . Станом на 31.12.2024 група внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 , начальником якої є позивач, за штатом складала три посади та була повністю укомплектована. На підставі клопотання до оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 08.10.2024 № 1528/3/9632 офіцер групи внутрішнього контролю майор ОСОБА_5 був відряджений для виконання бойових (спеціальних) завдань до оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в період з 14.10.2024 по 17.01.2025. Тобто, на час відсутності майора ОСОБА_5 , у групі внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 було відсутні більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців, а отже не було законної підстави надати позивачу частину основної щорічної відпустки до повернення майора ОСОБА_5 з відрядження. Відповідно до графіку відпусток військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на 2024 рік, який наявний у додатках до адміністративного позову, позивачу сплановано надання відпусток з 15.09.2024 на 15 діб та з 15.11.2024 на 15 діб. В період з 10 по 24 жовтня 2024 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 позивач перебувала у першій частині щорічної основної відпустки за 2024 рік. На підставі рапорту позивача від 26.10.2024, який був написаний в порушення затвердженого графіку відпусток та п. 188 Положення, щодо написання рапорту на відпустку не пізніше ніж за два тижні, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2024 № 325 надано другу частину щорічної основної відпустки з 28.10.2024 по 11.11.2024. 27.10.2024 на адресу відповідача надійшло окреме доручення командира військової частини НОМЕР_2 від 27.10.2024 № 760/28/32510 яким зобов`язано відповідача забезпечити перебування позивача у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 24.10.2024 № 557 у період з 28.10.2024 по 01.11.2024. На підставі зазначеного окремого доручення від 27.10.2024 № 760/28/32510 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2024 № 326 скасовано пункт наказу від 26.10.2024 № 325 щодо надання позивачу другої частини основної щорічної відпустки. Натомість, наступним днем позивач написала рапорт щодо звільнення її від виконання обов`язків служби у зв`язку з хворобою на три доби з 28.10.2024 по 30.10.2024 на підставі довідки начальника медичної служби — начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_3 від 28.10.2024 № 1468. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2024 № 327 позивача звільнено від виконання обов`язків служби у зв`язку з хворобою на три доби з 28.10.2024 по 30.10.2024. Того ж дня, 28.10.2024, в порушення вимог Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом МОУ № 170 від 10.04.2009, була складена службова характеристика на позивача. Оформлення службової характеристики передбачене додатком 7 до Інструкції. Тобто, враховуючи, що станом на 28.10.2024 щорічне оцінювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 не проводилось, позивач на нове місце служби не переводилась, а службова характеристика оформлена без висновків і рекомендацій прямого начальника, яким є командир військової частини НОМЕР_2 , слід вважати, що службова характеристика від 20.10.2024 видана з порушенням вимог Інструкції, а як наслідок, не є належним доказом. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2024 № 332 позивачу продовжено термін звільнення від виконання обов`язків служби у зв`язку з хворобою на шість діб з 31.10.2024 по 05.11.2024 на підставі довідки начальника медичної служби — начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_3 від 31.10.2024 № 1486. 05.11.2024, не повертаючись з лікарняного, позивач звернулась до тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної служби — начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_3 та отримала направлення на стаціонарне лікування від 05.11.2024 № 1528/18/118/ВЛК. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2024 № 339 позивача вважати такою, що вибула у військово-медичний клінічний центр Південного регіону (м. Одеса) з 06.11.2024. Однак, всупереч направленню, позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні у Одеському військово-медичному клінічному центрі (клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України, що підтверджується відповіддю ВМКЦ ПР від 03.12.2024 № 548/15/17 на запит військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2024 № 1528/9/11638 та випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2602. 12.11.2024 на адресу відповідача надійшло розпорядження начальника штабу — заступника командира військової частини НОМЕР_2 від 12.11.2024 № 901/р (далі — Розпорядження 901/р) яким зобов`язано відповідача не пізніше наступного дня з дня прибуття до військової частини НОМЕР_1 зі стаціонарного лікування позивача забезпечити її прибуття до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) з метою надання письмових пояснень в межах службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 24.10.2024 № 557. 19.11.2024, без повернення з лікування у військово-медичному клінічному центрі Південного регіону ( АДРЕСА_2 ), на підставі медичної довідки від 19.11.2024 № 1185, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2024 № 353 позивача звільнено від виконання обов`язків служби у зв`язку з хворобою на три доби з 19.11.2024 по 21.11.2024. 21.11.2024 за вх. № 23893 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 20.11.2024 № 596 про продовження строку проведення службового розслідування до 20.12.2024 у зв`язку з перебуванням позивача на лікуванні та необхідністю отримати письмові пояснення від позивача. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2024 № 356 позивачу продовжено термін звільнення від виконання обов`язків служби у зв`язку з хворобою на шість діб з 22.11.2024 по 27.11.2024 на підставі медичної довідки від 22.11.2024 № 1201. 28.11.2024 позивачем був написаний рапорт вх. № 831/р на підставі якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2024 № 364 позивача звільнено від виконання обов`язків служби у зв`язку з хворобою дитини. 10.12.2024 за вх. № 972/р засобами поштового зв`язку надійшов лист від позивача з рапортом без зазначення дати про прибуття з лікарняного по догляду за дитиною та приступила до виконання службових обов`язків за посадою, додавши довідку про тимчасове звільнення від роботи по догляду за дитиною від 28.11.2024 № 56. Разом з цим, позивач у рапорті просить звільнити її від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою та необхідністю отримати лікування. Довідкою про тимчасове звільнення від роботи по догляду за дитиною від 28.11.2024 № 56 передбачалось, що позивач повинна приступити до роботи 09.12.2024, однак в цей день позивач на службу не прибула. На сайті Укрпошти в розділі поштового трекінгу листа за номером 6503400058273 зазначено, що лист з рапортом та додатками направлений 09.12.2024 та надійшов до відділення отримувача і отриманий військовою частиною НОМЕР_1 10.12.2024. Тобто твердження позивача про прибуття на службу та те, що вона приступила до виконання службових обов`язків за посадою не відповідає дійсності. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2024 № 377 було зазначено, що позивач повернулась з лікарняного по догляду за дитиною саме 09.12.2024. Також був направлений запит до військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м. Одеса) від 10.12.2024 № 1528/11/11982 з метою з`ясування чи дійсно позивач проходить лікування з проханням зазначити терміни цього лікування. 11.12.2024 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь з військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м.Одеса) від 11.12.2024 №548/15667 про те, що позивач направлена на стаціонарне лікування до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР та перебуває там з 09.12.2024 по теперішній час. На підставі отриманого повідомлення від військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м. Одеса) наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2024 № 378 позивача вважати такою, що вибула у Комунальне некомерційне підприємство «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради (м. Одеса) з 09.12.2024. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2024 № 397, на підставі довідки від КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР № 1083 від 27.12.2024, позивача вважати такою, що прибула та приступила до виконання службових обов`язків. Цим же днем, 28.12.2024, позивач звернулась рапортом про надання їй другої частини щорічної основної відпустки, який наявний у матеріалах справи, про що отримала резолюцію: «Після виконання розпорядження 901/р від 12.11.2024». Станом на 28.12.2024 жодного документу від військової частини НОМЕР_2 стосовно скасування або внесення змін до Розпорядження 901/р до відповідача не надходило, так само, як і інформації про завершення службового розслідування 19.12.2024, на що посилається сам позивач. Тобто, 28.12.2024, виконуючи вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо беззастережного виконання наказів начальника, тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 було правомірно прийнято рішення, щодо відрядження позивача до військової частини НОМЕР_2 . Слід зазначити, що під час аудиту відповідачем Системи електронного документообігу (СЕДО) було встановлено, що позивач, зайшовши в систему під власним електронним ключем Алмаз-1К, 01.12.2024 о 12:15:11 ознайомилась з наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 569 від 20.11.2024, а також 01.12.2024 о 12:17:13 ознайомилась з Розпорядженням 901/р. Враховуючи обширний послужний список за час проходження служби, наявність юридичної освіти, великий досвід у проведенні службових розслідувань, позивач був обізнаний про загальні і максимальні терміни проведення службового розслідування, тобто про те, що кінцевий можливий термін його проведення спливає 28.12.2024. Усвідомлення того, що знаходження на лікарняному є об`єктивною підставою для звільнення від виконання службових обов`язків та своєрідним захистом від надання пояснень в ході проведення службового розслідування, приводить до висновку, що Позивач свідомо створював перешкоди, шляхом отримання медичних довідок, направлень на стаціонарне лікування тощо, з метою уникнення від виконання службових обов`язків за посадою та відтермінування прийняття рішення вищим штабом відносно себе в рамках проведення службового розслідування. Підготування позитивної характеристики відносно себе в перший день звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, свідомо зробленої безпідставно та без погодження з прямим начальником, отримання медичних довідок, направлень на стаціонарне лікування тощо, які день-у-день продовжували або створювали нові підстави для звільнення від виконання службових обов`язків та вихід на службу з лікарняного 28.12.2024 після завершення двомісячного терміну на проведення службового розслідування, призначеного з 28.10.2024, свідчать про наявність певних системних дій з боку позивача. Зазначені системні дії вказують на явне зловживання правом, наслідком якого є відсутність на військовій службі, невиконання своїх службових обов`язків за посадою, затягування строків проведення службового розслідування через неможливість відібрати у позивача пояснення з метою подальшого уникнення від відповідальності та, як наслідок, відтермінування проведення другої частини щорічної основної відпустки.
18.02.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на те, що ОСОБА_1 просила надати відпустку тривалістю 15 діб. Крім того, ОСОБА_1 вказувала в рапорті про те, що проводитиме відпустку за місцем реєстрації в АДРЕСА_2 , де також розташована військова частина НОМЕР_1 . Тобто у безпосередній близькості від місця служби (не більш 5 км), що надає можливість, в разі відкликання з відпустки (п.16 ст.10-1 Закону), прибути на службу протягом однієї години. Відповідач вказує, що група внутрішнього контролю в/ч НОМЕР_1 складається з трьох осіб: начальника групи – п/п-ка ОСОБА_1 ; старшого офіцеру групи – п/п-ка ОСОБА_6 ; офіцера групи – майора ОСОБА_5 . Відповідач вказав на те, що на час відсутності майора ОСОБА_5 , у групі внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 було відсутні більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців, а отже не було законної підстави надати позивачу частину основної щорічної відпустки до повернення майора ОСОБА_5 з відрядження. Так, після надання позивачці першої частини основної відпустки на 15 діб з 10.10.2024 року (рапорт №411/р від 09.10.24), командир військової частини НОМЕР_1 наступного дня, 11.10.2024 року відправив майора ОСОБА_5 у відрядження. Після відправлення майора ОСОБА_5 у відрядження 11.10.2024 року, ОСОБА_1 не було відкликано з відпустки і вважалося достатнім і непорушуючим вимоги пункту 17 ст.10-1 Закону вимоги, наявність в групі внутрішнього контролю в/ч НОМЕР_1 тільки одного офіцера – п/п-ка ОСОБА_6 . Таким чином, відсутність ОСОБА_1 в період з 10.10.24 по 15.10. 24 не впливало на законної підстави надати Позивачу частину основної щорічної відпустки до повернення майора ОСОБА_5 з відрядження. Це був звичайний розподіл особового складу групи, який не порушував б.я. повсякденний порядок і не впливав на виконання завдань групи. За таким розподілом особового складу діяла протягом 2024 року ОСОБА_1 , на одинці виконувала обов`язки групи, в той час коли одночасно п/п-к ОСОБА_6 та майор ОСОБА_5 перебували у відрядженні, в оперативно-тактичному угрупованні « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». На час звернення із рапортом про надання другої частини відпустки (№1067/р від 28.10.24), обов`язки начальника групи продовжував виконувати п/п-к ОСОБА_6 . Весь час відсутності ОСОБА_1 на службі з різних поважних причин (відповідачем надані копії наказів), в групі контролю в/ч НОМЕР_1 залишався один офіцер, який виконував обов`язки начальника групи. Звернувшись з рапортом про надання другої частини щорічної відпустки за 2024 рік терміном на 15 діб з 28.10.2024 року по 11.11.2024 року (рапорт №628/р від 26.10.24), чисельність і наявність складу групи залишалася незміною. Майор ОСОБА_5 перебував у відрядженні, а при виконанні обов`язків групи залишався п/п-к ОСОБА_6 . Однак і в цьому розкладі особового складу групи, командир в/ч НОМЕР_1 не вважав порушенням 30 відсоткових вимог пункту 17 ст.10-1 Закону, про що свідчить надання ОСОБА_1 другої частини щорічної відпустки за 2024 рік терміном на 15 діб з 28.10.2024 року по 11.11.2024 року (наказ від 26.10.2024 №325). Не вважалося перешкодою і порушенням, подання рапортів на надання першої і другої частин відпусток: - рапорт про надання першої частини щорічної відпустки подано 09.10.2024 року, видано наказ командира в/ч НОМЕР_1 про надання першої частини відпустки від 09.10.2024 №306; - рапорт про надання другої частини щорічної відпустки подано 26.10.2024 року, наказ командира в/ч НОМЕР_1 про надання другої частини відпустки від 26.10.2024 №325. В той же час слід зазначити, що ОСОБА_1 відкликали з другої частини щорічної відпустки, коли інтереси служби цього вимагали (наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 27.10.2024 №326). Таким чином, процедура визначена п.16 ст.10-1 Закону у військовій частині НОМЕР_1 застосовується в разі службової необхідності. Що підтверджує таку можливість застосування в б.я. час щорічної відпустки ОСОБА_1 , в разі надання такої відпустки. Таким чином, надання ОСОБА_1 другої частини відпустки за 2024 рік не суперечило вимогам діючого законодавства з питань надання відпусток. Про необхідність направлення у відрядження. 21 листопада 2024 року у військовій частині НОМЕР_1 було зареєстровано наказ командира НОМЕР_2 від 20.11.2024 року №596 (вх.№ 23893). В наказі вказується про те, що у зв`язку з перебуванням на лікуванні начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 та необхідністю отримати письмові пояснення від підполковника ОСОБА_1 , продовжено термін проведення службового розслідування, призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 24.10.2024 №557 до 20.12.2024 (п.1 Наказу). 12 листопада 2024 року у військовій частині НОМЕР_1 було зареєстровано розпорядження начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_2 №901/р (вх №23221). Відповідно до пункту 1 Розпорядження, вимагалося від в/ч НОМЕР_1 забезпечити прибуття підполковника ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 для надання письмових пояснень в межах службового розслідування, призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 24.10.24 №557. Таким чином, для командира військової частини НОМЕР_1 , двома розпорядчими документами було визначено те, що службове розслідування стосовно ОСОБА_1 проводиться до 20.12.2024 року і до цього моменту треба забезпечити її прибуття для надання пояснень до в/ч НОМЕР_2 . Однак ТВО командира в/ч НОМЕР_1 зробив вигляд, що йому невідомо про те що стосовно офіцера військової частини проходить службове розслідування і про отриманий письмовий наказ вищого командування №596 від 20.11.2024 року, щодо термінів проведення цього розслідування. Вказані висновки лише підтверджують протиправність рішення ТВО командира в/ч НОМЕР_1 про ненадання відпустки з мотивів направлення ОСОБА_1 у відрядження, на виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №901/р (вх№23221), дія якого обмежувалася часом проведення службового розслідування, а саме до 20.12.2024 року. Також представник позивача просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивачки судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.00 коп. Надав акт прийняття правничої допомоги. 
27.02.2025 року представник позивача подав до суду клопотання про долучення доказів, а саме службову характеристику ОСОБА_1 
25.04.2025 року Військова частина НОМЕР_1 подала додаткові пояснення у справі, зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 06.01.2025 № 11 підполковника ОСОБА_1 призначено на посаду офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу військової частини НОМЕР_4 . На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 06.01.2025 № 11 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2025 № 53 підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і вважати такою, що з 22.02.2025 справу та посаду здала і вибула до нового місця служби до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ). Відповідач вважає позовні вимоги зазначені у позовній заяві безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Проте, у разі задоволення повністю або частково судом позовних вимог позивача, відповідач вважає за належне звернути увагу суду, що позовні вимоги в частині зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 надати підполковнику ОСОБА_1 другу частину щорічної чергової відпустки за 2024 рік строком на 15 діб не можуть бути виконані відповідачем у зв`язку із виключенням позивача із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що підполковник ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника групи внутрішнього контролю у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до:
- довідки Військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2024 року №1121 підполковник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 ;
- витягу з книги штатно-посадового обліку військової частини НОМЕР_1 станом на 31.12.2024 року до групи внутрішнього контролю входять начальник групи внутрішнього контролю – підполковник ОСОБА_1 ; старший офіцер групи внутрішнього контролю-підполковник ОСОБА_6 ; офіцер групи внутрішнього контролю – майор ОСОБА_5 (а.с.119).
09.10.2024 року ОСОБА_1 звернулася до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про надання частини щорічної відпустки за 2024 рік терміном на 15 діб з 10.10.2024 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2024 року №306 вибула у щорічну відпустку підполковник ОСОБА_1 терміном 15 діб з 10 по 24.10.2024 року. З 10.10.2024 року знято з котлового забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 . Тимчасове виконання обов`язків начальника групи внутрішнього контролю покласти на старшого офіцера групи внутрішнього контролю ОСОБА_6 (а.с.122).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2024 року №324 прибула та приступила до виконання службових обов`язків з щорічної основної відпустки з 25.10.2024 року підполковник ОСОБА_1 (а.с.123).
26.10.2024 року ОСОБА_1 звернулася до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про надання другої частини щорічної відпустки за 2024 рік терміном на 15 діб з 28.10.2024 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2024 року №325 вибула у щорічну відпустку підполковник ОСОБА_1 на 15 діб з 28.10 по 11.11.2024 року. З 28.10.2024 року знято з котлового забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 . Тимчасове виконання обов`язків начальника групи внутрішнього контролю покласти на старшого офіцера групи внутрішнього контролю ОСОБА_6 (а.с.124).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2024 року №326 внесено зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2024 року №325; скасовано п. 2.2. п. 2. Підстава: окреме доручення командира Сил ТРО ЗСУ від 27.10.2024 року №760/28/32510. З 28.10.2024 року підполковника ОСОБА_1 зараховано на котлове забезпечення при Військовій частині НОМЕР_3 (а.с.126).
27.10.2024 року окремим дорученням командувача Сил ТРО ЗСУ до командира Військової частини НОМЕР_1 вимагалось: Командиру військової частини НОМЕР_1 забезпечити перебування начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 24.10.2024 № 557 у період з 28.10.2024 по 01.11.2024.(а.с. 125.).
28.10.2024 року ОСОБА_1 звернулася із рапортом до відповідача, в якому просила звільнити її від виконання службових обов`язків, у зв`язку із хворобою (а.с.127).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2024 року № 327 вважати такими, що вибули звільнених від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою на 3 доби з 28 по 30.10.2024 року підполковника ОСОБА_1 . З 28.10.2024 року зняти з котлового забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 . Тимчасове виконання обов`язків начальника групи внутрішнього контролю покласти на старшого офіцера групи внутрішнього контролю ОСОБА_6 (а.с.128).
31.10.2024 року ОСОБА_1 звернулася із рапортом до відповідача, в якому просила продовжити лікування та звільнити від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою. Тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника групи внутрішнього контролю просила накласти на підполковника ОСОБА_6 (а.с.129).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2024 року №332 вважати такими, що вибули звільнених від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою дитини підполковника ОСОБА_1 .. Тимчасове виконання обов`язків начальника групи внутрішнього контролю покласти на старшого офіцера групи внутрішнього контролю ОСОБА_6 (а.с.130).
05.11.2024 року направленням на стаціонарне лікування т.в.о. начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 направлено до неврологічного відділення (а.с.131).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2024 року №339 вважати такими, що вибули у військово-медичний клінічний центр Південного регіону (м.Одеса) з 06.11.2024 року підполковника ОСОБА_1 на стаціонарне лікування без повернення з лікарняного (а.с.132).
Розпорядженням начальника штабу-заступника командира Військової частини НОМЕР_2 від 12.11.2024 року №901/р вимагав: Командиру військової частини НОМЕР_1 не пізніше наступного дня з дня прибуття до військової частини НОМЕР_1 зі стаціонарного лікування начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 забезпечити її прибуття до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) з метою надання письмових пояснень в межах службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 24.10.2024 №557. Надати до військової частини НОМЕР_2 (через відділ внутрішнього контролю) засобами "СЕДО-М" до 18.00 12.11.2024 належним чином завірені копії (витяги) документів, що підтверджують факт перебування або відсутності на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 у період з 24.10.2024 по теперішній час(а.с.136).
19.11.2024 року ОСОБА_1 звернулася до відповідач із рапортом, в якому просила в якому просила продовжити лікування та звільнити від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою. Тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника групи внутрішнього контролю просила накласти на підполковника ОСОБА_6 (а.с.138).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2024 року №353 вважати такими, що вибули; звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою підполковника ОСОБА_1 без повернення з лікування у військово-медичному клінічному Південного регіону (м.Одеса), на 3 доби з 19 по 21.11.2024 року. підстава: медична довідка від 19.11.2024 року (а.с.137).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 20.11.2024 року №596 продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.10.2024 року до 20.12.2024 року (а.с.139).
22.11.2024 року Копецька звернулася до відповідач із рапортом, в якому просила продовжити лікування та звільнити від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою. Тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника групи внутрішнього контролю просила накласти на підполковника ОСОБА_6 (а.с.141).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2024 року №356 вважати такими, що вибули; продовжити термін звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою: підполковнику ОСОБА_7 , начальнику групи внутрішнього контролю на 6 діб з 22 по 27 листопада 2024 року(а.с.140).
28.11.2024 року ОСОБА_1 звернулася із рапортом, в якому просила звільнити її від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою дитини. Тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника групи внутрішнього контролю просила накласти на підполковника ОСОБА_6 (а.с.143).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2024 року №364 вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків, які були звільнені від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою 28.11.2024 року підполковника ОСОБА_1 .. Підполковника ОСОБА_6 повернути за посадою старшого офіцера групи внутрішнього контролю. Вважати такими, що вибули звільнених від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою дитини підполковника ОСОБА_1 .. Тимчасове виконання обов`язків начальника групи внутрішнього контролю покласти на старшого офіцера групи внутрішнього контролю ОСОБА_6 (а.с.142).
02.12.2024 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася із листом до начальника ВМКЦ Пр, в якому просила підтвердити проходження лікування в період з 05 по 18.12.2024 року військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 у ВМКУ Пр м. Одеса(а.с.133).
У відповідь отримала лист Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 03.12.2024 року №548/15117, в якому повідомив, що згідно з інформацією, що надійшла з лікувальних закладів адміністративно-територіальної зони відповідальності Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , підполковник ОСОБА_8 , перебувала на стаціонарному лікуванні у Одеському ВМКЦ (клінічному госпіталі) Державної прикордонної служби України з 06.11.2024 по 18.11.2024 (а.с.134).
10.12.2024 року ОСОБА_1 звернулася із рапортом, в якому зазначила, що прибула та приступила до виконання службових обов`язків після завершення лікування дитини. Просила звільнити її від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою та необхідністю отримання лікування. Додала направлення на стаціонарне лікування (а.с.144).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2024 року №377 вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків, які були звільнені від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою дитини 09.12.2024 року підполковник ОСОБА_1 (а.с.150).
Військова частина НОМЕР_1 від 10.12.2024 року №1528/10-11982 звернулася із листом, в якому просила надати інформацію чи проходила лікування підполковник ОСОБА_1 (а.с.151).
Листом від 11.12.2024 року Військово-медичний клінічний центр Південного регіону повідомив, що згідно обліково-медичної документації військовослужбовець військової частини підполковник НОМЕР_1 ОСОБА_8 , 1974 року народження 09.12.2024 звернулась до відділення невідкладної медичної допомоги Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, була оглянута лікарем та скерована на подальше стаціонарне лікування до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР. За інформацією, яка отримана від лікувальних закладів адміністративно-територіальної зони відповідальності військовослужбовець військової частини підполковник НОМЕР_1 ОСОБА_8 перебуває на стаціонарному лікуванні у гінекологічному відділенні КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР з 09.12.2024 по теперішній час(а.с.152).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2024 року №378 вважати такими, що вибули з Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради з 09.12.2024 року підполковник ОСОБА_1 (а.с.153).
28.12.2024 року ОСОБА_9 подала рапорт до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначила, що прибула та приступила до виконання службових обов`язків після завершення лікування (а.с.155).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2024 року №397 вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків з Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради (м.Одеса) 28.12.2024 року підполковника ОСОБА_1 начальника внутрішнього контролю з 28.12.2024 року зараховано на котлове забезпечення при Військовій частині НОМЕР_3 ; підполковника ОСОБА_6 повернуто до виконання обов`язків за посадою старшого офіцера групи внутрішнього контролю. Підстава: довідка від Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради №1083 від 27.1.2024 року, рапорт підполковника ОСОБА_1 (а.с.154).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.01.2025 року №17 прибули та приступили до виконання службових обов`язків з відрядження з оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 17.01.2025 року. З 17.01.2025 року зараховано на котлове забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 –майор ОСОБА_5 , офіцер групи внутрішнього контролю (а.с.121).
Відповідно до :
-витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 06.01.2025 року №11 підполковника ОСОБА_1 призначено офіцером резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу Військової частини НОМЕР_4 ;
-витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2025 року №53 підполковника ОСОБА_1 з 22.02.2025 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. У наказі, зокрема, зазначено: «…Припинити доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю та припинити виплати з 23 лютого 2025 року.
Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 390% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 по 22 лютого 2025 року.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалася.
Щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалася.
Щорічна основна відпустка за 2024 рік використана тривалістю 15 діб.
Щорічна основна відпустка за 2025 рік не надавалася.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2023 – 2025 роки не надавалася.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, відповідно до розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, не отримувала.
Грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік не отримувала» (а.с.).
Вважаючи протиправними дії щодо ненадання підполковнику ОСОБА_1 другої частини щорічної чергової відпустки за 2024 рік строком на 15 діб, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.
Указами Президента України воєнний стан продовжено, діє на теперішній час.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ч.ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частин 1-4 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704 (далі Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до п.п. «б» п. 6.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі Положення №402), направлення на медичний огляд проводиться: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
За приписами п. 21.1 та п. 21.2 Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби штатні ВЛК.
Відповідно до п. 11 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
При цьому, відповідно до абз. 2 ст. 4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 6.11 глави 6 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Постанова ВЛК про потребу у звільненні від виконання службових обов`язків (занять) за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка затвердженню штатною ВЛК не підлягає.
Згідно пункту 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення №402 відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.
Отже, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини.
Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами (частина перша статті 40 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"). 
Право військовослужбовців на відпустки і порядок їх надання визначається статтею 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (від 20.12.1991 № 2011-XII) (Далі - закон №2011-XII). 
Закон №2011-XII установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх військовослужбовцям для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів. 
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. 
Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються. 
Пунктом 17 статті 10-1 Закону №2011- XII визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки. 
Пунктом 18 цієї статті Закону №2011- XII встановлює, що під час дії воєнного стану, частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, надається за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 15 календарних днів. 
Відповідно до пункту 186 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця. 
Відповідно до п.8.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерство оборони України, від 10.04.2009 № 170 (Далі Інструкція) здійснюється планування щорічних чергових відпусток і протягом календарного року їх надання згідно з цим графіком. 
Окрім іншого, пунктом 8.8 Інструкції визначено, що під час складання графіка відпусток повинно бути враховано надання відпусток у зручний час для:
військовослужбовців, які є дружинами (чоловіками) військовослужбовців; військовослужбовців-жінок, які мають двох або більше дітей до 15 років або дитину з інвалідністю; 
військовослужбовців-жінок перед відпусткою у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї; 
військовослужбовців, які є одинокими матерями (батьками) та які виховують дитину без батька (матері);
ветеранів війни та осіб, на яких поширюється Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача у вигляді ненадання підполковнику ОСОБА_1 другої частини щорічної чергової відпустки за 2024 рік строком на 15 діб, є протиправними.
Щодо зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 надати підполковнику ОСОБА_1 другу частину щорічної чергової відпустки за 2024 рік строком на 15 діб, суд зазначає наступне.
Суд встановив, що на момент вирішення справи позивач вже звільнена з військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 наказом №53 від 22.02.2025 року, та згідно цього наказу нею використано тільки 15 днів щорічної основної відпустки за 2024 рік.
Ненадання іншої частини основної відпустки за 2024 рік судом визнано протиправним.
Наразі задоволення вимог позивача щодо зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 надати їй другу частину щорічної основної відпустки за 2024 рік строком на 15 діб є неможливим у такий спосіб, оскільки вона вже звільнена з військової служби у відповідача.
Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд вважає, що має підстави для виходу за межі позовних вимог у спосіб зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 видати наказ про компенсацію ОСОБА_1 невикористаної частини основної відпустки за 2024 рік тривалістю 15 діб та виплатити позивачу нараховану компенсацію.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем законність оскаржуваних дій не доведена та не обґрунтована.
Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково. 
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України “Про судовий збір”, інші витрати для розподілу відсутні.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., суд зазначає наступне (відповідна заява зроблена у позовній заяві).
Судом встановлено, що між Позивачем та адвокатом Чижиковим Олегом Павловичем було укладено Договір про надання правової допомоги № 75 від 09.01.2025 року(а.с.).
Предмет договору. На умовах цього договору Адвокат зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу, а Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату гонорар за надану йому правничу допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.
Вид та обсяги правничої допомоги Клієнт замовляє, а Адвокат зобов`язується надати йому правничу допомогу під час підготовки документів, звернення до Одеського окружного адміністративного суду із вимогами про відновлення порушених прав та інтересів Клієнта, про визнання незаконною дії тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 з ненадання Клієнту частини невикористаної відпустки за 2024 рік, що порушує права Клієнта, супроводження адміністративного провадження в суді, представництво прав і інтересів Клієнта перед третіми особами, в тому числі перед фізичними особами та юридичними особами приватного та публічного права, в тому числі представництво прав і інтересів Клієнта перед органами військового управління, командирами військових частин та з`єднань, начальниками військових підприємств та установ.
Для належного виконання договору Клієнтом замовляється наступний вид правничої допомоги:
повний правничий супровід адміністративного спору під час його вирішення судом першої інстанції;
ознайомлення з матеріалами справи;
формування та узгодження правової позиції з Клієнтом;
складення та подання до суду позовної заяви, відповіді на відзив, заяв по суті справи та інших документів правового характеру;
здійснення представництва, що полягає у забезпеченні реалізації прав і обов`язків Клієнтів під час здійснення адміністративного судочинства по вирішенню спору в суді першої інстанції;
надання правових консультацій Клієнту з приводу замовленого ним виду правничої допомоги;
надсилання адвокатських запитів для отримання інформації, в тому числі викладеної в письмових заявах, доповідях, наказах, директивах телеграмах та ін., яка стосується прав, обов`язків, повноважень Клієнта.
Адвокат може надавати інші види правничої допомоги, що не заборонені законом та стосуються правового супроводу даної справи. Надання того, чи іншого виду правничої допомоги та його об`ємів, визначається Адвокатом самостійно, з дотриманням принципу домінантності інтересів Клієнта. Перелік наданої Адвокатом правничої допомоги визначається «Актом приймання-передачі правничої допомоги» (а.с.39-40).
Актом приймання-передачі правничої допомоги за договором №75 від 09.01.2025 року від 17.02.2025 року передбачено виконання робіт на суму 8000 грн. (а.с.170).
Також в матеріалах справи міститься платіжна квитанція на суму 8000,00 грн.(а.с.41).
Судом встановлено, що позивач в підтвердження цих витрат надав суду (в копіях): договір про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі правничої допомоги, платіжну інструкцію.
Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно висновку Верховного Суду, висвітленого у Постанові від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17, “розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги”.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі :витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії'' (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення з цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обгрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Згідно п.1 ч. 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має з`ясувати, чи, є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тощо (ч.9 ст.139 КАС України).
Відповідно до ч.ч.7,9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Вимоги ч.7 ст.139 КАС України позивачем дотримані. 
Згідно ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позов висловлює позицію стосовно не співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000грн. 
Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що дана справа не є справою значної складності, суд, з урахуванням категорії та складності справи, вважає що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката 8000грн. є непропорційним до предмету спору та обсягу наданих адвокатом послуг, які суд вважає розумними до визначення у сумі 4000грн. для цілей розподілу між сторонами.
Витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000грн. суд покладає на Військову частину НОМЕР_1 згідно ч.1 ст.139 КАС України.
Решта витрат на правничу допомогу покладається судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 9, 134, 139, 143, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 у вигляді ненадання підполковнику ОСОБА_1 другої частини щорічної чергової відпустки за 2024 рік строком на 15 діб.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про компенсацію ОСОБА_1 невикористаної частини основної відпустки за 2024 рік тривалістю 15 діб та виплатити ОСОБА_1 нараховану компенсацію.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 4000(чотири тисячі)грн. 00коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; місцезнаходження: АДРЕСА_4 ). 

Суддя М.М. Аракелян