ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 м. Дніпро Справа № 908/2431/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., 
суддів: Чередка А.Є., Іванова О.Г., 
секретар судового засідання Абадей М.О., 
розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сніжинка» на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025 у справі (суддя Ярешко О.В.), повний текст рішення складено 15.10.2025
за позовом заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Редьки М.В. в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сніжинка», м. Запоріжжя
про стягнення 1 366 898,06 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

11.09.2024 до Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя, подана в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ТОВ «Сніжинка» про стягнення 1 401 975,07 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна у зв`язку з використанням відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:01:017:0161 у період з 22.01.2022 по 31.01.2024 без належних правовстановлюючих документів, на якій розташований належний йому об`єкт нерухомості.
Надалі, 20.01.2025 прокуратура подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просила стягнути з відповідача 1 366 898,06 грн за період з 27.01.2022 по 31.01.2024, а також поновити строк на подання доказів, долучити відповідні документи та повернути сплачений судовий збір у розмірі 420,92 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.10.2025 у справі № 908/2431/24 позов задоволено повністю. 
Стягнуто з ТОВ «Сніжинка» на користь Запорізької міської ради 1 366 898,06 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за використання земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:01:017:0161 у період із 27.01.2022 до 31.01.2024. 
Стягнуто з ТОВ «Сніжинка» на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області 16 402,78 грн судового збору. 

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось ТОВ «Сніжинка» і просить: скасувати оскаржуване рішення по справі та ухвалити нове рішення, яким в позові про стягнення 1 366 898,06 грн – відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025 у справі № 908/2431/24 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням норм процесуального та матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин справи.
Так, під час розгляду справи судом першої інстанції було порушено право відповідача на належний захист, оскільки представник відповідача не був присутній у судовому засіданні з поважних причин, подав клопотання про відкладення розгляду справи та надання матеріалів для ознайомлення у зв`язку з мобілізацією попереднього представника до лав Збройних Сил України, однак суд безпідставно відмовив у задоволенні такого клопотання, пославшись на відсутність доказів мобілізації, які об`єктивно не могли бути надані через відсутність зв`язку з попереднім представником. Таким чином, суд фактично позбавив відповідача можливості реалізувати право на правову допомогу та участь у процесі через адвоката, що суперечить положенням ст. 58 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідач не погоджується з висновками суду щодо наявності підстав для стягнення 1 366 898,06 грн. як доходу від безпідставно набутого майна за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:01:017:0161 за період з 27.01.2022 по 31.01.2024, оскільки судом не доведено факту користування саме всією площею земельної ділянки 0,3774 га.
Відповідач послідовно зазначав, що фактично використовував лише частину земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, площею 0,10749 га, а до укладення договору оренди продовжував користуватися земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:01:017:0012 на підставі державного акта на право постійного користування землею від 01.04.1998, за яку сплачував земельний податок, що підтверджується податковою звітністю та відсутністю податкового боргу.
На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи відповідача щодо фактичного користування меншою площею земельної ділянки та дійшов помилкового висновку про використання всієї сформованої земельної ділянки лише з підстави її державної реєстрації, не дослідивши належним чином фактичні межі користування та відсутність доказів використання всієї площі.
Крім того, суд не врахував, що відповідно до рішення Запорізької міської ради від 26.01.2022 № 66/42 відповідач був зобов`язаний приступити до використання земельної ділянки лише після встановлення її меж у натурі та отримання правовстановлюючих документів, що фактично відбулося лише 11.05.2023, а договір оренди було укладено 01.02.2024. Отже, до цього моменту відсутні правові підстави вважати користування земельною ділянкою безпідставним у заявленому позивачем обсязі.
Також, апелянт вважає, що суд не врахував об`єктивні обставини неможливості своєчасного укладення договору оренди, зокрема введення воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, постійні обстріли міста Запоріжжя, перебої в роботі органів місцевого самоврядування та інші обставини непереборної сили, які унеможливили своєчасне виконання рішення органу місцевого самоврядування.
Окремо відповідач не погоджується з висновками суду щодо відсутності підстав для застосування податкових пільг, передбачених п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (далі- ПК України), оскільки спірна земельна ділянка розташована на території, яка віднесена до територій активних бойових дій (Запорізький район), що відповідно до законодавства звільняє від нарахування та сплати плати за землю за відповідні періоди. Суд помилково дійшов висновку, що відповідач не має права на таку пільгу, ототожнивши його статус із фактичним користувачем без правових підстав, не врахувавши при цьому наявність у відповідача раніше оформленого права постійного користування іншою земельною ділянкою та фактичну сплату земельного податку.
Крім того, судом не враховано правові висновки Верховного Суду щодо того, що фактичний користувач земельної ділянки без належно оформленого права не підпадає під регулювання норм ПК України в частині сплати орендної плати, а також не досліджено належним чином питання правильності розрахунку суми стягнення, який здійснений позивачем без урахування фактичних обставин користування земельною ділянкою та дії пільг.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Запорізької обласної прокуратури посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки земельна ділянка площею 0,3774 га була сформована та зареєстрована 21.01.2022 на підставі проєкту землеустрою, розробленого за ініціативою самого відповідача, межі ділянки погоджені 17.01.2022, а рішенням Запорізької міської ради від 26.01.2022 № 66/42 її передано в оренду ТОВ «Сніжинка» із зобов`язанням укласти договір оренди, який фактично укладено лише 01.02.2024 № 20241000100020, що свідчить про тривале користування ділянкою без належного оформлення прав.
При цьому відповідно до правових позицій Верховного Суду (зокрема, у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20), власник нерухомого майна є фактичним користувачем земельної ділянки з моменту набуття права власності на об`єкт і зобов`язаний сплачувати плату за її використання, а до оформлення прав такі кошти є безпідставно збереженими, що узгоджується з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній майна.
Доводи відповідача щодо користування лише частиною земельної ділянки спростовуються тим, що ділянка сформована з урахуванням розміщеного нерухомого майна та необхідної площі для його обслуговування. 
Також безпідставними є посилання на застосування пільг, передбачених п.п. 69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України, оскільки у спірний період відповідач не був ані постійним землекористувачем, ані орендарем, а виступав фактичним користувачем без оформленого права, до якого норми податкового законодавства щодо плати за землю не застосовуються, а спірні правовідносини регулюються нормами ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) про безпідставне збагачення, що підтверджується усталеною практикою Верховного Суду, у тому числі у справах № 905/1680/21, № 922/3412/17, № 320/5877/17, № 908/1196/24 та № 908/1926/24, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

01.04.1998 Товариству з обмеженою відповідальністю «Сніжинка» (далі – ТОВ «Сніжинка» або відповідач) на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.02.1998 № 119/35 видано Державний акт на право постійного користування землею І-ЗП № 002643, зареєстрований у Книзі записів державних актів за № 2126, відповідно до якого товариству надано у постійне користування 0,1721 га земель по пр. Леніна (нині – пр. Соборний), 39 у м. Запоріжжя для функціонування кафе «Сніжинка», у тому числі 0,1439 га (кадастровий номер 2310100000:01:017:0012, землі комерційного використання) та 0,0282 га у спільному користуванні з ППЗ «Запоріжпошта».
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2024 № 390009968, 12.07.2018 за ТОВ «Сніжинка» зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна – будівлю торгово-офісних приміщень загальною площею 1074,9 кв. м, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 39, на підставі свідоцтва про право власності СА № 001018 від 23.12.2022, виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради.
Вказаний об`єкт нерухомості розміщений на земельній ділянці площею 0,3774 га з кадастровим номером 2310100000:01:017:0161, категорія земель – землі житлової та громадської забудови, цільове призначення – 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних та офісних будівель, дата державної реєстрації земельної ділянки – 21.01.2022.
Листом Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.05.2024 № 09084/03.3-32/03 повідомлено, що щодо зазначеної земельної ділянки 0,3774 га обліковується договір оренди від 01.02.2024 № 20241000100020, укладений з ТОВ «Сніжинка» строком до 26.01.2041 для розміщення торгово-офісних приміщень.
06.12.2021 ТОВ «Сніжинка» звернулося до Запорізької міської ради з заявою про надання дозволу на передачу в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,3800 га за вказаною адресою. 
Листом Департаменту архітектури та містобудування від 13.12.2021 у відповідь витребувано необхідні документи.
Рішенням Запорізької міської ради від 22.12.2021 № 97/50 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,3800 га по пр. Соборному, 39.
17.01.2022 інженером-землевпорядником Просянкіним Д.І. за участі ТОВ «Сніжинка», МКП «Основаніє» та ФОП Науменка Ю.М. підписано акт погодження меж земельної ділянки, яким погоджено межі ділянки площею 0,3744 га.
Рішенням Запорізької міської ради від 26.01.2022 № 66/42 затверджено проєкт землеустрою, встановлено межі та площу 0,3774 га, передано земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:01:017:0161 ТОВ «Сніжинка» в оренду строком на 19 років, зобов`язано укласти договір оренди та зареєструвати право користування, а також визначено втрату чинності державного акта на право постійного користування землею І-ЗП № 002643 від 01.04.1998.
Листом Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.09.2022 № 03/03-32/01759 повідомлено про невиконання зазначеного рішення в частині укладення договору оренди та реєстрації права.
11.05.2023 ТОВ «Сніжинка» та ФОП Штанько В.В. підписано акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яким підтверджено встановлення меж ділянки площею 0,3774 га.
01.02.2024 між Запорізькою міською радою та ТОВ «Сніжинка» укладено договір оренди землі № 202401000100020, згідно з яким товариству передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,3774 га з кадастровим номером 2310100000:01:017:0161, строком до 26.01.2041. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначена у розмірі 24 492 165,54 грн (у цінах 2023 року), орендна плата – 734 764,97 грн на рік (3% нормативної оцінки).
До договору складено акт приймання-передачі земельної ділянки.
Листом ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 15.01.2025 № 10-8-0.6-189/2-25 підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:01:017:0012 не сформована та не зареєстрована.
Листами ГУ ДПС у Запорізькій області від 18.03.2024 № 309/5/08-01-04-01-04 та від 09.01.2025 № 228/5/08-01-04-01-06 встановлено, що за земельну ділянку 2310100000:01:017:0161 податкова звітність не подавалась, натомість ТОВ «Сніжинка» сплачувало земельний податок за ділянку 2310100000:01:017:0012 площею 0,0595 га; за період 01.01.2022 – 31.01.2024 сплачено 32 035,09 грн.
Витягами з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель від 12.10.2023 № НВ-2300082192023 та від 08.03.2024 № НВ-2300035922024 встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки 2310100000:01:017:0161 становить відповідно 24 492 165,54 грн та 25 740 982,14 грн.
Прокуратура вважає, що відповідач у цей період фактично користувався земельною ділянкою під належним йому нерухомим майном без належного правового оформлення та не сплачував орендну плату, у зв`язку з чим зберіг у себе кошти, що є безпідставно набутими та підлягають стягненню за правилами статей 1212, 1214 ЦК України.
Відповідач заперечує, вказуючи, що користування відбувалося в межах меншої площі, що обов`язок сплати орендної плати до моменту реєстрації права оренди не настав, а також що відсутні докази використання саме спірної земельної ділянки у заявлених межах, що і є предметом виникнення спору у даній справі.
Суть спору полягає у визначенні, чи підлягає стягненню з ТОВ «Сніжинка» на користь Запорізької міської ради дохід у вигляді несплаченої орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 2310100000:01:017:0161 (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 39) за період із 27.01.2022 по 31.01.2024 до оформлення права оренди.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що прокурором при зверненні з позовом дотримано вимоги ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а підстави для представництва інтересів держави у суді були належним чином доведені.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Запорізької області у даній справі, яким задоволено позов прокурора в інтересах держави та стягнуто з ТОВ «Сніжинка» на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставного користування земельною ділянкою комунальної власності за період до оформлення договору оренди, у зв`язку з чим відповідач оскаржує висновки суду першої інстанції щодо наявності факту безпідставного користування земельною ділянкою, правильності визначення її площі та періоду користування, а також правових підстав для стягнення спірної суми як безпідставно набутого майна.
Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.
Власником земельної ділянки загальною площею 0,3774 га з кадастровим номером 2310100000:01:017:0161, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є Територіальна громада в особі Запорізької міської ради.
Судом встановлено факт належності відповідачу на праві власності об`єкту нерухомого майна (будівля, торгово-офісні приміщення, загальна площа 1074,9 кв.м), розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 39.
Частиною 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України (далі – ЗК України). Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Згідно з ч. 11 ст. 120 ЗК України, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом. Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.
Відтак, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. 
Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 та Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.
Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Земельним кодексом України у ст. 206 визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Право оренди земельної ділянки регулює ст. 93 ЗК України. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті, право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
За п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Запорізької міської ради від 26.01.2022 № 66/42 земельну ділянку передано ТОВ «Сніжинка» в оренду, однак договір оренди фактично укладено лише 01.02.2024 № 202401000100020, у зв`язку з чим у період з 27.01.2022 по 31.01.2024 відповідач як власник розташованих на ній торгово-офісних приміщень фактично користувався сформованою земельною ділянкою без належно оформленого права оренди та без внесення орендної плати, чим без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти у вигляді несплаченої плати за землю, що відповідно до ст. 1212 ЦК України утворює кондикційне зобов`язання.
Як зазначив відповідач, він був зобов`язаний приступити до використання земельної ділянки з кадастровим номером: 2310100000:01:017:0161 не раніше 11.05.2023, а взагалі – з моменту реєстрації права користування земельною ділянкою. До вказаного моменту укладення договору оренди відповідач був користувачем земельної ділянки з кадастровим номером: 2310100000:01:017:0012 площею 0,1439 га по пр. Соборному, 39, якою він користувався на підставі Акту на право постійного користування землею серії І-ЗП № 002641 від 01.04.1998 та сплачував за користування нею платежі з земельного податку. Саме у межах вказаної земельної ділянки й розташована будівля торгово-офісних приміщень, що належить відповідачу.
Доводи відповідача про користування меншою площею земельної ділянки та наявність іншої ділянки у постійному користуванні суд першої інстанції відхилив як недоведені та такі, що не спростовують факту користування саме сформованою ділянкою з кадастровим номером 0161 площею 0,3774 га. При цьому, колегія суддів зазначає, що формування земельної ділянки площею 0, 3774 га відбулось саме за зверненням відповідача в порядку відведення земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, що було враховано судом першої інстанції та зазначено в рішенні суду. 
При цьому суд зазначив, що право на земельну ділянку виникає лише з моменту державної реєстрації, а власник будівлі відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки і нерухомості зобов`язаний оформити право користування землею.
Суд також встановив, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 24 492 165,54 грн (із подальшим оновленням до 25 740 982,14 грн), та, застосувавши ставку орендної плати 3 % і врахувавши часткові сплати відповідача за іншу земельну ділянку, перевірив і визнав правильним розрахунок прокурора розміру недоотриманого доходу за період з 27.01.2022 по 31.01.2024 у сумі 1 366 898,06 грн, дійшовши висновку, що спірні правовідносини є кондикційними, а Запорізька міська рада як власник земельної ділянки мала обґрунтовані очікування отримання орендної плати, які були порушені через безпідставне користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди, у зв`язку з чим позов прокурора в інтересах держави підлягає задоволенню повністю, а з ТОВ «Сніжинка» підлягає стягненню 1 366 898,06 грн доходу, отриманого від безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з повним і всебічним з`ясуванням обставин справи, належною оцінкою доказів та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, зокрема положень Конституції України, Земельного та Цивільного кодексів України, Податкового кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також з урахуванням усталеної та послідовної судової практики Верховного Суду щодо кваліфікації правовідносин з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення права оренди як кондикційних зобов`язань (постанова Верховного Суду від 23.04.2025 у справі № 629/4628/16-ц), у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність факту безпідставного користування відповідачем сформованою земельною ділянкою комунальної власності, наявність у позивача права на стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати та відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Доводи апелянта про істотне порушення судом першої інстанції права відповідача на захист у зв`язку з відмовою у відкладенні розгляду справи та ненаданням можливості для ознайомлення з матеріалами справи не підтверджуються матеріалами провадження, оскільки суд першої інстанції діяв у межах дискреційних повноважень, передбачених ГПК України, належним чином оцінив подане клопотання, перевірив наведені підстави його обґрунтування та обґрунтовано відмовив у його задоволенні у зв`язку з відсутністю належних і допустимих доказів, які б підтверджували неможливість участі представника, при цьому відповідачу, як юридичній особі, було забезпечено реалізацію процесуальних прав, у тому числі права на подання доказів та пояснень, а отже порушення права на захист чи принципу змагальності не встановлено.
Доводи апелянта щодо недоведеності факту користування земельною ділянкою площею 0,3774 га та твердження про використання лише частини земельної ділянки є безпідставними, оскільки суд першої інстанції правильно виходив із факту формування земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:01:017:0161 як об`єкта цивільних прав із визначеними межами та площею, внесеного до Державного земельного кадастру, що відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України виключає можливість довільного поділу її фактичного користування у межах кондикційного спору. При цьому відповідач не надав належних та допустимих доказів існування окремо сформованої земельної ділянки меншої площі або погоджених меж її фактичного використання, а розташування на ділянці об`єкта нерухомості підтверджує необхідність використання всієї сформованої ділянки для його обслуговування та доступу, про що свідчить Акт погодження меж земельної ділянки, яким відведено ТОВ «Сніжинка» земельну ділянку площею 0,3774 га по пр. Соборному, 39 для розташування торгово-офісних приміщень (а. с. 146 т 1).
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо правомірності користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:01:017:0012 та сплати за неї земельного податку як підстави для відмови у позові обґрунтовано відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки матеріалами справи встановлено, що предметом спору є саме користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 2310100000:01:017:0161 площею 0,3774 га, тоді як земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:01:017:0012 має інший правовий статус, іншу площу та не є об`єктом спірних правовідносин.
При цьому рішенням Запорізької міської ради від 26.01.2022 № 66/42 державний акт на право постійного користування цією ділянкою визнано таким, що втратив чинність, а отже з цього моменту у відповідача відсутні правові підстави для подальшого користування нею.
Подання відповідачем податкової звітності та сплата земельного податку за зазначену іншу ділянку не спростовує факту використання ним у спірний період земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:01:017:0161 без належних правовстановлюючих документів та не звільняє від обов`язку відшкодувати безпідставно збережені кошти, що відповідає правовій природі кондикційних зобов`язань.
Крім того, як вбачається із заяви прокурора про зменшення розміру позовних вимог від 21.01.2025, поданої до початку розгляду справи по суті, позивачем враховано обставини сплати відповідачем коштів за земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:01:017:0012, що знайшло відображення в оновленому розрахунку суми стягнення у розмірі 1 366 898,06 грн, тобто відповідні платежі були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру безпідставно збережених коштів, а тому посилання апелянта на зазначені обставини як на підставу для звільнення від відповідальності є безпідставними та спрямовані на уникнення виконання обов`язку зі сплати за фактичне користування саме спірною земельною ділянкою.
Доводи про те, що відповідач не зобов`язаний був приступати до користування земельною ділянкою до моменту встановлення меж у натурі та державної реєстрації права оренди, є юридично неспроможними, оскільки право користування земельною ділянкою виникає виключно на підставі закону або договору, а фактичне користування об`єктом нерухомості, розташованим на сформованій земельній ділянці комунальної власності, породжує обов`язок оформлення відповідних правовідносин і сплати відповідних платежів, що прямо узгоджується з положеннями ст. 120, 125, 206 ЗК України та ст. 1212 ЦК України, а тому посилання на відкладені організаційні дії органу місцевого самоврядування не змінює правової природи спірних правовідносин.
Доводи про вплив воєнного стану, обставини непереборної сили та неможливість своєчасного укладення договору оренди також відхиляються, оскільки сам по собі факт запровадження воєнного стану не припиняє обов`язку користувача земельної ділянки оформити правовідносини користування та не звільняє від наслідків фактичного використання земельної ділянки без правової підстави, при цьому відповідач не довів наявності конкретних обставин непереборної сили, які б унеможливили укладення договору або спростовували факт користування земельною ділянкою.
Посилання апелянта на неправомірне неврахування судом першої інстанції пільг, передбачених п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, є безпідставними, оскільки ці норми регулюють порядок справляння плати за землю в податкових правовідносинах і не виключають виникнення кондикційного обов`язку щодо відшкодування безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою без оформленого права, а також не застосовуються автоматично до відносин, що виникли внаслідок позадоговірного користування, що узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.07.2025 у справі № 908/1196/24, за змістом якої: «власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності – орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України».
Доводи щодо неправильності розрахунку стягнення також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки поданий прокурором розрахунок відповідає нормативній грошовій оцінці земельної ділянки, періоду користування та ставці орендної плати, а відповідач не надав альтернативного розрахунку або належних доказів, які б спростовували визначений розмір безпідставно збережених коштів.
За таких обставин апеляційний суд визнає, що доводи апеляційної скарги не містять посилань на істотні порушення норм права чи неправильне застосування закону, а тому не можуть бути підставою для скасування законного й обґрунтованого рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ «Сніжинка» задоволенню не підлягає.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів ЦАГС дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

Витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сніжинка» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025 у справі № 904/2431/24 – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сніжинка».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.04.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: А.Є. Чередко

О.Г. Іванов