П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/22428/24
Провадження № 22-ц/4815/307/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Шимківа С. С., Боймиструка С. В., 
секретар судового засідання – Маринич В. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Рівненська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Курганської Олени Вікторівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2025 року, ухвалене у м. Рівне у складі судді Кучиної Н. Г., повний текст рішення складено 23.10.2025,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2025 року ОСОБА_4 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Позовна заява мотивована тим, що вона має право власності на частку у розмірі 36/100 житлового будинку АДРЕСА_1 , з яких 145/1000 – на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 12, виданий 10.01.2020 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А.; 145/1000 – на підставі Дублікату свідоцтва про право на спадщину р. № 1-9942, 07.12.1988 р. виданого Першою рівненською державною нотаріальною конторою, виданого 03.10.2008 р. Рівненською районною державною нотаріальною конторою ВКТ №129498 р. №77; 7/100 – на підставі Дублікату Договору купівлі-продажу р. №2-1616, 04.07.1996, посвідченого Другою Рівненською державною нотаріальною конторою, виданий 03.10.2008 р. ВКТ №741844 р. №2-351. 
Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 1207,37 кв.м., що стверджується Архівною довідкою від 29.07.2002 року № М-160. Згідно із Планом земельної ділянки від 05.02.1957 року вона була поділена між співвласниками будинку ОСОБА_5 – 800 кв.м. та ОСОБА_6 – 407, 37 кв.м. 
Позивач вказує, що на підставі ст. 30 ЗК України 1992 р. та ст. 120 ЗК України 2002 р., чинних на час набуття нею права на 36/100 частин житлового будинку, до неї перейшло право користування 36/100 частин земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, за цю частку землі вона сплачувала земельний податок. 
Між співвласниками житлового будинку було узгоджено порядок користування земельною ділянкою з урахуванням розміру їх часток у праві власності на житловий будинок. За згодою співвласників будинок АДРЕСА_1 було поділено в натурі на 6 об`єктів нерухомого майна, із яких два об`єкти № 330/2, площею 29,9 кв.м. та №330/4, площею 24,1 кв.м., належать позивачці. В подальшому співвласники мали намір приватизовувати частину земельної ділянки яка перейшла до них відповідно до часток у праві власності на житловий будинок.
У даний час власниками новосформованих житлових будинків із житлового будинку АДРЕСА_1 є: ОСОБА_3 , власник житлових будинків за номерами 330/1, 330/5, 330/6; позивачка, власник житлових будинків АДРЕСА_2 ; ОСОБА_7 , власник житлового будинку АДРЕСА_3 . Земельна ділянка, площею 929 кв. м., перебуває у комунальній власності.
ОСОБА_8 подав до міської ради Технічну документацію про передачу йому безоплатно у власність 38/100 земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 5610100000601:024:0417, пл. 460 кв.м., без згоди позивачки, хоча вона є співвласником будинку, реєстрація цієї замельної ділянки оспорюється нею в суді.
Позивачка замовила виготовлення документів на земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні згідно із фактично встановленим порядком, і на якій знаходиться її частка житлового будинку АДРЕСА_4 , однак рішенням №РВ-6800187692024 від 02.05.2024 р. Державним кадастровим реєстратором їй відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, земельної ділянки 5610100000:01:024:0417. 
Із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 5610100000:01:024:0417 від 31.05.2024 р. у описі меж умисно не зазначено суміжних землекористувачів, з метою ухилення узгодження меж сформованої земельної ділянки, така реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000601:024:0417, яка включає частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивачки, незаконна, оскільки порушені її права, як власника нерухомого майна та землекористувача земельної ділянки, на якій воно розміщене. 
У заяві про зміну вимог остаточно просила суд: замінити відповідача ОСОБА_7 на відповідача ОСОБА_9 , зменшити позовні вимоги та встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 0,0929 га, між власниками об`єктів нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за першим варіантом, що у Додатку №8 до Висновку експерта за результатом проведення судової земельно-технічної експертизи від 09.10.2024 р. № 36/24, за яким:
- виділити у особисте користування ОСОБА_1 власника житлового будинку АДРЕСА_1 (об`єднаного із двох новоутворених житлових будинків АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 ) на частку 36% житлового будинку земельну ділянку загальною площею 0,0402 га, яка складається із двох частин площею 0,0169 га та 0,0233 га, зафарбованих на плані земельної ділянки зеленим кольором;
- у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділити земельну ділянку площею 0,0032 га, зафарбовану на плані земельної ділянки червоним кольором.
- решту земельної ділянки залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19.03.2025 року задоволено клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача, замінено відповідача ОСОБА_7 та належного ОСОБА_2 . 

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Рівненська міська рада,Є про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Курганську О. В. подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним, є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. У своїх висновках про відмову у задоволенні позову суд вказує, що оскільки житловий будинок на АДРЕСА_1 на підставі Висновку ФОП ОСОБА_10 від 10.09.2021 р. був поділений на 6 новоутворених об`єктів: №1 - ОСОБА_11 , АДРЕСА_6 ОСОБА_1 , АДРЕСА_7 - ОСОБА_12 , АДРЕСА_8 – ОСОБА_1 , АДРЕСА_9 - ОСОБА_13 , АДРЕСА_10 - ОСОБА_14 , а в подальшому ОСОБА_1 об`єднала належній їй об`єкти №330/2 та №330/4 і утворено один об`єкт з адресою АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1812138656101) перестав існувати. ОСОБА_1 володіє одним об`єктом за адресою: АДРЕСА_1 , що є новоствореним об`єктом, а тому обґрунтування позовних вимог щодо спільної часткової власності спростовуються даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачу ОСОБА_3 належать житлові будинки АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 та АДРЕСА_14 , відповідачу ОСОБА_2 , належить житловий будинок АДРЕСА_3 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0460 га, кадастровий номер 5610100000:01:024:0417 на підставі Договору купівлі-продажу від 17.03.2025 року, укладеного між нею та ОСОБА_7 . Право власності позивача на будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. Таким чином, за висновком суду право спільної часткової власності на будиноволодіння було припинено, в силу приписів ст. 367 ЦК України.
Разом із тим, поділ житлового будинку на окремі частини дійсно припиняє право спільної часткової власності саме на такий житловий будинок в силу ст. 367 ЦК України, однак окремі виділені частини такого житлового будинку є лише окремими складовими частинами того ж первісного житлового будинку, у якому не відбулося жодних змін конструктивних елементів, спільними залишились фундамент, стіни та дах, тому такі виділені частини будинку не можуть вважатися новоствореними об`єктами в силу вимог ч.1 ст. 331 ЦПК України. А земельна ділянка, на якій розташований такий поділений житловий будинок, не змінює свого правового статусу разом із його поділом, і залишається у спільному користуванні пропорційно до розміру часток на момент виникнення права спільної часткової власності на первісний житловий будинок, оскільки положення ст. 367 ЦК України, як і положення ст. 120 ЗК України не припиняють права на користування земельною ділянкою, яке виникло до поділу житлового будинку.
За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Тобто, основою об`єкту нерухомого майна – житлового будинку є земельна ділянка, яка була виділена під його будівництво, право на яку не може бути припинене у зв`язку із поділом житлового будинку на окремі частини.
Висновок суду про те, що внаслідок поділу житлового будинку на АДРЕСА_1 виникли новоутворені об`єкти нерухомого майна не відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 464/12197/14, постанова Верховного Суд України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16, де вказано, що новоствореним об`єктом нерухомості вважається виключно об`єкт, створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.
Суд вказав, що всі житлові будинки, що утворилися з поділу житлового будинку АДРЕСА_1 , розташовані на земельній ділянці загальною площею 1207,37 кв.м, що підтверджується архівною довідкою від 29 липня 2002 року №М-160, а земельна
ділянка площею 0, 0929 га, щодо якої позивач просить встановити порядок користування за варіантом, викладеним у Додатку №8 до Висновку судової земельно-технічної експертизи від 09.10.2024 №36/24 вже належить іншим особам. 
Суд не звернув уваги, що позивачка просить виділити у користування їй частину від площі земельної ділянки 0,0929 га спільного користування, яка на дату подачі позову залишилась у спільному користуванні власників виділених частин будинку та у комунальній власності, і ця частина земельної ділянки площею 0,0402 га, яка складається із двох частин площею 0,0169 га та 0,0233 га, нікому у власність до даного часу не передавалась.
Земельні ділянки з кадастровими номерами 5610100000:01:024:0240 площею 0,0165 га, 5610100000:01:024:0241 площею 0,0110 га, що передані у власність ОСОБА_3 , не були предметом позову, а земельна ділянка 5610100000:01:024:0416 передана у власність внаслідок недобросовісної поведінки ОСОБА_3 та Рівненської міської ради.
Формування ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0460 га з кадастровим номером 5610100000601:024:0417 відбулося без її поділу між співвласниками будинку, без дозволу Рівненської міської ради на виготовлення проекту землеустрою, із порушенням права власності позивачки на належний їй житловий будинок з господарським будівлями та земельну ділянку, на якій вони розміщені, та яка необхідна для їх обслуговування. Тому таке формування та реєстрація земельної ділянки не має юридичного значення та не є підставою для виникнення ні у ОСОБА_7 , ні у ОСОБА_2 права на цю земельну ділянку. Відтак, сформована ОСОБА_7 частина ділянки перебуває у спільному користуванні власників виділених частин житлового будинку – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Саме тому щодо цієї земельної ділянки може бути встановлений порядок користування, оскільки дії ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідчать про те, що вони не визнають законного права ОСОБА_1 на земельну ділянку.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (провадження № 12-37гс21) за відсутності в попереднього власника належним чином оформлених прав користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно, положення статей 120 ЗК України, 377 ЦК України в частині переходу прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі застосуванню не підлягають.
Відтак, висновок суду про те, що земельна ділянка вже поділена і перебуває у власності інших осіб не ґрунтується ні на матеріалах справи, ні на законі та є припущенням суду, оскільки жодних договорів про поділ спірної земельної ділянки чи встановлення порядку її користування суду не надано, земельна ділянка площею 0,0402 га, яку просить виділити у користування ОСОБА_1 , ні кому ні у власність, ні у користування не передавалась та перебуває у фактичному володінні позивачки. 
Відмовляючи в позові суд вказує, що експерт у своєму висновку не врахував, що у складі земельної ділянки вже містяться частини, які перебувають у приватній власності інших осіб: зокрема, у власності ОСОБА_3 перебувають земельні ділянки з кадастровими номерами 5610100000:01:024:0240 площею 0,0165 га, 5610100000:01:024:0241 площею 0,0110 га та 5610100000:01:024:0416; право на земельну ділянку площею 0,0460 га з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417 перейшло до ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2025 року.
Однак, суд не врахував, що на час виготовлення Висновку №36/24 від 09.10.2024 р. земельна ділянка площею 929 кв.м. перебувала у комунальній власності та спільному користуванні власників житлового будинку. Експертом враховано, що земельні ділянки 5610100000:01:024:0240 та 5610100000:01:024:0241 із загальної площі земельної ділянки 1207, 37 кв.м. були виділені у власність ОСОБА_11 у якої їх придбала ОСОБА_3 , тому, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0416 експерт 9 жовтня 2024 р. не могла передбачити, що ОСОБА_3 13.02.2025 р. Рівненською міською радою у власність буде передано частину спірної земельної ділянки. Суд мав врахувати недобросовісну поведінку ОСОБА_3 , яка незважаючи на те, що спір про поділ земельної ділянки спільного користування тривалий час перебуває в суді та без узгодження із іншими землекористувачами, виготовила документи та з порушенням процедури приватизації приватизувала частину спільної земельної ділянки.
Позивачка 12.06.2025 р. подала суду заяву про зміну предмету позову, у якій висувала вимогу про скасування рішення Рівненської міської ради від 13.02.2025 р. №6146 про передачу безоплатно у власність громадянці ОСОБА_3 земельної ділянки на АДРЕСА_1 та рішення про державну реєстрацію прав , однак ухвалою від 31.07.2025 р. судом було відмовлено у прийнятті заяви.
Відмовляючи в позові суд вказав, що унаслідок поділу будинку АДРЕСА_1 на окремі будинки (будинковолодіння) припинилося право спільної часткової власності на будинок, а разом із ним і право спільного користування земельною ділянкою, що підтверджується ст. ст. 88, 120 Земельного кодексу України. 
Разом із тим, норми матеріального права, на які покликається суд – ст.88 та 120 ЗК України передбачають зворотнє, і не передбачають припинення права позивачки як власника виділеної частини житлового будинку на земельну ділянку для обслуговування цієї частини житлового будинку пропорційно до розміру її частки у праві спільної часткової власності на будинок та від її загальної площі 1207, 37 кв.м., на якій розміщений первісний житловий будинок. Поділ будинку на частини не привів до припинення права спільного користування земельної ділянки, яка була зареєстрована за будинком рішенням виконкому Рівненської міської ради депутатів трудящих від 06.05.1953 р. № 488/61 Відсутність оформлення права користування чи права власності на спірну земельну ділянку у особи не є перепоною для визначення порядку її користування за умови належності особі на праві власності об`єкта нерухомого майна, що знаходиться на ній.
Із цих підстав просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На апеляційну скаргу позивачки від ОСОБА_2 надійшов відзив. З доводами апеляційної скарги відповідачка не погоджується просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, земельна ділянка площею 0,929 га, у фактичному стані не існує, за суттю свого правового статусу вже поділена та перебуває у приватній власності інших осіб, а тому її виділення або визначення порядку користування у межах позовних вимог є неможливим.

Такий висновок суду є законним, ґрунтується на належних та допустимих доказах, що знаходяться у матеріалах справи.

Судом встановлено: ОСОБА_1 належало 36/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до правовстановлюючих документів:
- договору купівлі-продажу від 04.07.1996 року, посвідченого Орловою Е.В., державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі № 2-1616 ВКР № 741844, за яким ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_15 7/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Жилий будинок розташований на земельній ділянці, площею 1207 кв. м. 
- свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.1988 року, виданого державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В. В., зареєстровано в реєстрі № 77 ВКТ 129498, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_16 в рівних долях набули спадкове майно після смерті ОСОБА_17 , а саме 29/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 , який розташований на землі державного фонду. 
- згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.01.2020 року, зареєстрованого в реєстрі № 12, виданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т. А., ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_16 та їй належить 145/1000 частки житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Відповідно до архівної довідки М-160 від 29.07.2002 року в документах державного архіву Рівненської області за 1953 рік є відомості, що до домоволодіння АДРЕСА_1 належала земельна ділянка розміром 1207, 37 кв.м.

Згідно Архівного витягу, виданого 02.10.2025 року адвокату Курганській О. В. на її запит, рішенням № 488/61 виконкому Рівненської міської ради депутатів трудящих від 06 травня 1953 року зареєстровано земельну ділянку площею 1207, 37 кв.м. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_18 . 

За Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виконаним ФОП ОСОБА_10 , станом на 10 вересня 2021 року будинок АДРЕСА_1 перебував у приватній спільній частковій власності п`яти осіб: ОСОБА_11 - 1/5 частка; ОСОБА_1 -145/1000, 145/1000, 7/100 часток; ОСОБА_12 – 17/100 частки; ОСОБА_14 – 7/100 частки; ОСОБА_13 – 1/5 частки.

За згодою співвласників та відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єкта нерухомого майна у будинку АДРЕСА_1 виділено 6 окремих самостійних об`єктів нерухомого майна:
- новоутворений об`єкт №1:
ОСОБА_11 АДРЕСА_12 : Поверх 1: 1-1 Тамбур 3,1 кв.м, 1-2 Коридор 4,8 кв.м, 1-3 Санвузол 3,8 кв.м, 1-4 Кухня 9,5 кв.м, 1-5 Коридор 6,5 кв.м, 1-6 Житлова 14,2 кв.м, 1-7 Кухня 7,6 кв.м, 1-8 Житлова 13,6 кв.м, 1-9 Житлова 19,3 кв.м. Мансарда : 1-10 Житлова 41,7 кв.м. Загальною площею 124,1 кв.м . житлова площа 88,8 кв.м a11 -прибудова, Мн/а11- мансарда, а12 - прибудова , В - Сарай , в- Сарай, №1- Огорожа, №2- Огорожа.
-новоутворений об`єкт №2:
ОСОБА_1 АДРЕСА_5 : Поверх 1: 2-1 Тамбур 1,3 кв.м, 2-2 Коридор 4,3 кв.м, 2-3 Туалет 2,5 кв.м, 2-4 Житлова 21,8 кв.м. Загальною площею 29,9 кв.м . житлова площа 21,8 кв.м а2 - Тамбур. За технічними показниками об`єкт нерухомого майна має окремі входи, відокремлені інженерні мережі, тому не порушуючи будівельних норм та правил може бути поділений.
-новоутворений об`єкт №3:
ОСОБА_12 АДРЕСА_3 : Поверх 1: 3-1 Тамбур 2,5 кв.м, 3-2 Кухня 16,2 кв.м, 3-3 Житлова 17,0 кв.м. Загальною площею 35,7 кв.м. житлова площа 17,0 кв.м. а - АДРЕСА_15 . Загальною площею 19,8 кв.м. житлова площа 16,0 кв.м. а5-тамбур, а7-ганок 1/3 №3~Огорожа. 
- новоутворений об`єкт №4:
ОСОБА_1 АДРЕСА_4 : Поверх 1:4-1 Веранда 4,2 кв.м, 4-2 Кухня 8,2 кв.м, 2-3 Житлова 11,7 кв.м Загальною площею 24,1 кв.м. житлова площа 11,7 кв.м а3 - Веранда; 1/3№3 - Огорожа.
- новоутворений об`єкт №5:
ОСОБА_13 АДРЕСА_13 : Поверх 1:5-1 Тамбур 4,7 кв.м, 5-2 Житлова 16,1 кв.м, 5-3 Житлова 16,4 кв.м. Загальною площею 37,2 кв.м. житлова площа 32,5 а5'-тамбур, аб- АДРЕСА_16 .
- новоутворений об`єкт №6:
ОСОБА_14 АДРЕСА_17 : Поверх 1:6-1 Тамбур 3,8 кв.м, 6-2 Житлова 16,0 кв.м. Загальною площею 19,8 кв.м. житлова площа 16,0 кв.м. а5-тамбур ,а7-ганок 1/3 №3-Огорожа. 

Маючи намір об`єднати два належних на праві власності новоутворені об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 ОСОБА_1 29.07.2024 року звернулась із заявою до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради про зміну адреси об`єкту нерухомого майна. 

З витягу Реєстру будівельної діяльності щодо присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 02.08.2024 року вбачається, що відповідно до наказу № 2311 від 02.08.2024 року Управління містобудування та архітектури змінено адреси АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 та присвоєно одну окрему адресу АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 одноосібно.

На замовлення позивачки Рівненським ОБТІ 12.08.2024 року виготовлено Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа 2449, виготовленого ФОП ОСОБА_19 )

Відповідно до Схеми розташування будівель та споруд будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 розміщений на земельній ділянці 63,6 м. кв.

Житловий будинок загальною площею 53,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований у державному реєстрі, має реєстраційний номер новоутвореного об`єкта нерухомого майна: 3009131556060. 

В даний час з виділених окремих самостійних об`єктів нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 належать житлові будинки АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 та АДРЕСА_14 , розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами 5610100000:01:024:0240 площею 0,0165 га, 5610100000:01:024:0241 площею 0,0110 га та 5610100000:01:024:0416.

ОСОБА_2 є власницею житлового будинку АДРЕСА_3 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0460 га, кадастровий номер 5610100000:01:024:0417 на підставі Договору купівлі-продажу від 17.03.2025 року, укладеного між нею та ОСОБА_7 . 

Об`єкти нерухомого майна, що утворилися з поділу житлового будинку АДРЕСА_1 , розташовані на земельній ділянці загальною площею 1207,37 кв.м, що підтверджується архівною довідкою від 29 липня 2002 року №М-160.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,929 га між власниками новоутворених із житлового будинку АДРЕСА_1 житлових будинків – ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (правонаступник якого є ОСОБА_2 ) за варіантом першим (Додаток №8) Висновку судової земельно-технічної експертизи від 09.10.2024 №36/24.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що внаслідок раніше проведеної передачі та реєстрації права власності на окремі житлові будинки та відповідних земельних ділянок, частина земельної ділянки площею 0,929 га, на яку претендує позивач, належать іншим особам.

У Висновку судової земельно-технічної експертизи від 09.10.2024 року №36/24, виконаної судовим експертом Сапуновою А. І., відповідно до першого варіанту якої позивачка просить встановити порядок користування землею, не зазначені складові цієї земельної ділянки, які приватизовані та зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за власниками.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказувала, що частина земельної ділянки, яку вона просить за Висновком експертизи передати у її користування, належить до комунальної власності, однак з вимогами до Рівненської міської ради позивачка не зверталась. Рівненська міська рада у справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Так само у Висновку судової земельно-технічної експертизи від 09.10.2024 року №36/24 не зазначено координати земельної ділянки міської ради, яку позивачка хоче передати їй у користування. 

Вказуючи на незаконність рішення суду першої інстанції, позивачка в апеляційній скарзі посилається на те, що суд не врахував положень ст. 367, 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України за якими право користування земельною ділянкою, яке виникло до поділу житлового будинку, не припиняється після поділу житлового будинку. Такі аргументи апеляційної скарги не відповідають нормам закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23 квітня 2025 року у cправі № 357/3145/20 (провадження № 14-36цс25) вказувала на таке:
«За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
У результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з врахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК, частини першої статті 50 Житлового кодексу України.
Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.
Із цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.
Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Судом встановлено: з 23.10.2021 року ОСОБА_1 володіла самостійними об`єктами нерухомого майна по АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 . Право спільної часткової власності після поділу будинку (з моменту реєстрації окремих часток як самостійних об`єктів) припинено. Цілісний будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1812138656101) перестав існувати. 

На даний час ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 53,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є окремим об`єктом нерухомого майна, зареєстрований у державному реєстрі за номером новоутвореного об`єкта нерухомого майна: 3009131556060, розмір частки 1. 

З огляду на вказане, суд вірно зазначив, що на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 положення законодавства, що регулюють право спільної часткової, власності не поширюються. 

Частиною першою статті 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 88 ЗК України тільки учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 

Апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Курганської Олени Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.
Судді: Боймиструк С. В. Шимків С. С.