КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2026 року м. Київ справа №320/57994/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Фуд Тренд” до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “Фуд Тренд” (адреса Україна, 08302, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Січнева, будинок 1, офіс 14, ЄДРПОУ 42043413) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 39393260; 03151, м. Київ-151, вул. Святослава Хороброго, 5а), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 28315/10-36-07-13 від 20.06.2025; № 48042/0410 від 23.10.2025; № 48044/0410 від 23.10.2025.
У якості підстав позову позивач зазначає, що відповідач помилково дійшов висновків про порушення суб`єктом приватного права вимог податкового законодавства.
Додатково просив судові витрати покласти на відповідача.
01.12.2025 суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та розгляд справи у загальному позовному провадженні.
16.12.2025 на адресу суду надійшов відзив відповідача з проханням у задоволенні позову відмовити повністю. У відзиві відповідач стверджує, що не допустив порушення чинних вимог закону, оскільки ним дотримано вимоги ст. 42, ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України та повідомлено платника про підстави призначення та початок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки у встановлений законом спосіб, що підтверджується письмовими доказами, долученими до відзиву на позовну заяву.
Відповідач також стверджує, що позивачем, у порушення п. 44.1 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, не підтверджено документально правомірність формування податкового кредиту у зв`язку з придбанням ТМЦ та отриманням послуг, що призвело до правомірних висновків контролюючого органу про завищення платником суми податкового кредиту по Декларації за січень 2025 року в розмірі 6 645 196,00 грн, та, як наслідок, до завищення розміру від`ємного значення з податку на додану вартість (рядок 21) на суму 6 035 216,00 грн.
Крім цього, відповідач вважає, що позовна заява позивача не містить обґрунтування платника з посиланням на відповідні правові норми та докази щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 23.10.2025 № 48042/0410 (форма «Р») та № 48044/0410 (форма «В4»), а доводи позивача не спростовують правомірність дій контролюючого органу в частині призначення та проведення документальної перевірки, обґрунтованість висновків документальної позапланової невиїзної перевірки та камеральної перевірки.
03.02.2026 позивач надав письмову відповідь на відзив, у якій спростував наведені відповідачем аргументи та просив позов задовольнити. Разом із відповіддю позивач надав суду додаткові докази, які просив долучити до матеріалів справи.
У подальшому, 09.02.2026, позивач надав заяву про зміну підстав позову, в якій зазначив, що відповідач взагалі не мав повноважень та законних прав проводити позапланову невиїзну перевірку позивача згідно з наказом від 26.03.2025 № 1214-п. 
24.02.2026 суд протокольною ухвалою закінчив підготовче провадження та ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.
Позивач вважає це окремою самостійною підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних ППР.
Під час підготовчого провадження суд долучив до матеріалів справи всі подані сторонами докази.
Також позивач надав суду додаткові пояснення щодо характеру та економічного змісту здійснених господарських операцій, які суд вважає за доцільне відобразити в описовій частині з метою повного і всебічного встановлення обставин справи.
Позивач зазначив, що здійснює господарську діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів у підприємницькій діяльності, зокрема шляхом передачі автомобілів в оренду іншим суб`єктам господарювання. З метою забезпечення цієї діяльності ним залучались транспортні засоби на умовах фінансового лізингу. Відповідно, він ніс витрати на їх обслуговування, експлуатацію та утримання. Всі розрахунки між позивачем та його контрагентами здійснювалися безготівковим способом через банківські установи, що підтверджується наданими платіжними документами, включно з платіжними дорученнями, виписками банків та суміжними первинними документами, які долучено до матеріалів справи.
Стосовно операцій фінансового лізингу транспортних засобів, позивач зазначив, що між ТОВ “ФУД ТРЕНД” (код ЄДРПОУ 42043413) та ТОВ “Лізингком” (код ЄДРПОУ 41067758) було укладено договір фінансового лізингу №04/2024 від 29.03.2024; передача майна підтверджується актом приймання?передачі від 08.04.2024 та податковою накладною №1 від 08.04.2024; оплатa лізингових платежів здійснювалась безготівковим способом через банківські рахунки відповідно до умов договору; передані транспортні засоби використовувалися позивачем у господарській діяльності та передавалися в оренду іншим суб`єктам господарювання. Також між ТОВ “ФУД ТРЕНД” (Код ЄДРПОУ 42043413) та ТОВ “ОТП Лізинг” (код ЄДРПОУ 35912126) існує договір фінансового лізингу №13121-AR-FL від 08.11.2022; передача транспортних засобів підтверджена актом приймання?передачі від 15.11.2022 та видатковою накладною №352 від 15.11.2022; розрахунки за договором здійснювались безготівково через банківські установи; транспортні засоби фактично використовуються підприємством у господарській діяльності і передаються в оренду.
Щодо витрат, пов`язаних з експлуатацією транспортних засобів: позивачем було понесено витрати на технічне обслуговування, ремонт та забезпечення належного технічного стану транспортних засобів. Виконання робіт та передача товарів підтверджується актами виконаних робіт, рахунками, видатковими накладними та іншими первинними документами, наданими позивачем. Для обслуговування транспортних засобів позивач залучав спеціалізовані підприємства (зокрема ТОВ “Львів Авто Преміум” (код ЄДРПОУ 39402437), ТОВ “Луцьк?Експо” (код ЄДРПОУ 36181018), ТОВ “А.Б.С. Україна” (код ЄДРПОУ 39491019), ТОВ “Промтехсервіс” (код ЄДРПОУ 21737822), ТОВ “Сторм Груп Україна” (код ЄДРПОУ 43394071)), що підтверджується відповідними договорами, актами та рахунками.
Щодо придбання пального, позивач зазначив, що пальне придбавалося у ТОВ “Компанія ОККО?Бізнес” (код ЄДРПОУ 44800224) та ТОВ “Леокарготранс” (код ЄДРПОУ 44574992) на підставі договорів купівлі?продажу із використанням паливних карток та паливних талонів; передача паливних карток та видача пального підтверджуються актами приймання?передачі та накладними на відпуск товару за відповідні періоди. Пальне використовувалося для експлуатації транспортних засобів, що перебувають у користуванні підприємства та передаються в оренду.
Позивач зазначає, що спірні господарські операції мають реальний економічний зміст, документально підтверджені первинними документами та здійснювалися з діловою метою отримання економічного ефекту від використання транспортних засобів і їх передачі в оренду.
За твердженням позивача, економічним результатом таких операцій стало збільшення активів підприємства у вигляді транспортних засобів, виникнення зобов`язань за договорами фінансового лізингу, а також формування витрат, пов`язаних з експлуатацією зазначених активів.
Крім того позивач вказує, що відповідні господарські операції відображені у його бухгалтерському та податковому обліку і підтверджуються первинними та банківськими документами, долученими до матеріалів справи.
Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Судом установлено, що позивач зареєстрований як юридична особа з 04.04.2018, що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ. Основним видом господарської діяльності позивача є надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (КВЕД 77.11). Водночас позивачем зареєстровано значну кількість інших видів діяльності, зокрема у сферах виробництва, оптової та роздрібної торгівлі, інформаційних технологій, транспорту, надання послуг та оренди майна.
Як убачається з матеріалів справи, 26.03.2025 відповідачем видано наказ № 1214-п про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ “ФУД ТРЕНД” з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за січень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість.
Копію наказу Головного управління ДПС у Київській області від 26.03.2025 № 1214-п “Про проведення позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Фуд Тренд” (податковий номер 42043413)” разом із письмовим повідомленням від 26.03.2025 № 446/10-36-07-13 було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення 26.03.2025 (трек-номер 0740000216252) на податкову адресу позивача: вул. Січнева, буд. 1, кв. 14, м. Бориспіль, Київська область, 08302.
Зазначене поштове відправлення повернуто підприємством “Укрпошта” неврученим із відміткою “адресат відсутній за вказаною адресою” 03.04.2025.
З метою вручення наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та ознайомлення з направленнями на її проведення відповідачем здійснено вихід за податковою адресою позивача: вул. Київська, буд. 261-а, корп. 76, кв. 1, м. Бровари, Київська область, 07405, за результатами якого встановлено відсутність посадових осіб товариства, про що складено відповідний акт.
За наведених обставин відповідач вважає, що посадових осіб ТОВ “ФУД ТРЕНД” було належним чином повідомлено про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 26.03.2025 № 446/10-36-07-13, яке, на його думку, вважається врученим платнику податків за 30 днів до початку перевірки, тобто до 05.05.2025, а відтак після 03.04.2025 позивач вважається належним чином ознайомленим із наміром податкового органу провести перевірку.
Крім того, відповідач зазначає, що вказане письмове повідомлення відповідає вимогам статті 79 Податкового кодексу України та підпункту 1.4.2 Методичних рекомендацій № 470, і містить вимогу, зокрема:“…Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, починаючи із зазначеного терміну, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи Головного управління ДПС у Київській області…”.
Таким чином, за твердженням відповідача, позивача було повідомлено про обов`язок надати всі документи, що стосуються предмета перевірки та перевірюваного періоду, у строки та спосіб, встановлені законом.
Перевірку проведено у період з 05.05.2025 по 09.05.2025 без участі посадових осіб ТОВ “ФУД ТРЕНД” 
Водночас, як зазначає відповідач, позивачем не надано документи, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законодавством, а також первинні та інші документи, що використовуються у бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків і зборів та виконанням вимог іншого законодавства.
Зазначене, на думку відповідача, свідчить про невиконання позивачем обов`язку, передбаченого пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.
За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 16.05.2025 Nє 24797/10-36-07-13/42043413 про її результати (далі Акт перевірки).
У висновку Акту перевірки вказано про виявлені порушення позивачем при декларуванні за січень 2025 року в Декларації від?ємного значення з ПДВ п.44.1 СТ.44, п.85.2 ст.85, п.198.1 п.198.3 п.198.6 ст. 198, п.200.1 п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, чим завищено суму від?ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) по декларації за січень 2025 року у сумі 6 035 216,00 грн..
Тому відповідач прийняв ППР від 20.06.2025 № 28315/10-36-07-13 яким зменшив від`ємне значення суми податку на додану вартість за січень 2025 року в розмірі 6035216,00 грн.
В подальшому за результатами камеральної перевірки податкової звітності позивача з податку на додану вартість, щодо виявлених помилок (порушень) за липень 2025 року відповідачем був складений Акт про результати камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість, щодо виявлених помилок (порушень) за липень 2025 року від 19.09.25 № 43498/10-36-04-10/42043413.
У висновку Акту перевірки вказано про заниження позивачем податкового/грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 2966963 грн., а також про завищення позивачем від?ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду декларації з податку на додану вартість на 6035216 гривень.
Не погоджуючись із висновками Акта перевірки від 19.09.2025 №43498/10-36-04-10/42043413, позивач шляхом електронного листування подав заперечення, за результатами розгляду яких Головне управління ДПС у Київській області залишило висновки Акта без змін, а заперечення - без задоволення.
У подальшому відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.10.2025 № 48042/0410, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 2 966 963,00 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 296 696,00 грн; від 23.10.2025 № 48044/0410, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 3068253,00 грн.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Однією з підстав позову позивач зазначає нібито порушення відповідачем порядку проведення документальної перевірки, що, на його думку, унеможливило своєчасне надання всіх необхідних документів. Тобто фактичне прийняття податкових повідомлень-рішень відбулося у зв`язку з ненаданням позивачем витребованих податковим органом документів, через що контролюючий орган керувався наявними у його розпорядженні матеріалами.
Позивач, посилаючись на зміни фактичної адреси свого місцезнаходження, заперечує можливість виконання обов`язку щодо надання документів, оскільки не був належним чином повідомлений про такий обов`язок. Про зміну адреси позивач заздалегідь повідомив відповідача, проте контролюючий орган направив запит на адресу, за якою позивач фактично не перебував. На думку позивача, такі дії відповідача свідчать про порушення встановленого податковим законодавством порядку витребування документів, що фактично обмежило його право на подання доказів та участь у перевірці в повному обсязі.
Таким чином, суд визнає за необхідне відобразити зазначені обставини з метою повного і всебічного встановлення фактів, що мають значення для оцінки правомірності дій податкового органу та дотримання процесуальних прав позивача.
Постановою Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 (справа №826/17123/18) зауважено, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень. Підставам позову такого змісту, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками перевірки, - переходити до перевірки підстав позову, пов`язаних з оспорюванням висновку контролюючого органу про вчинення платником податків податкового правопорушення (порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 виснувала таке: аналізованими нормами ПК з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Так, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.
Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, в першу чергу судом досліджується питання наявності чи відсутності порушень відповідачем вимог законодавства під час призначення та проведення перевірки.
Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Статтею 79 ПК України визначено особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
Зокрема, пунктом 79.1 статті 79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Також Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що невиконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України є істотним порушенням процедури перевірки, тобто є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Як приклад, можна навести постанову Верховного Суду від 15.02.2024 по справі №640/9016/20.
Відповідно до пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
З урахуванням декларування від`ємного значення з ПДВ в сумі більше 100 тис.грн., у контролюючого органу виникла підстава для призначення позапланової перевірки на підставі пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України.
Разом з тим, ПК України встановлені обмеження щодо строків призначення та проведення таких перевірок.
Так, згідно з п.200.11. ст.200 ПК України контролюючий орган має право протягом 40 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку згідно з підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу. Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.
Відповідно до п.76.3 ст.76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання, крім камеральної перевірки податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), у складі яких подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, строк проведення якої визначений статтею 200 цього Кодексу.
Згідно з п.200.10 ст.200 ПК України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, що проводиться протягом 20 календарних днів, наступних за граничним строком подання податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), а якщо такі документи були поданні пізніше - за днем їх фактичного подання, та відповідно до вимог, визначених статтею 76 цього Кодексу, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, відповідно до цього Кодексу.
Отже, у випадках, коли платник податку в складі декларації з ПДВ подає заяву про повернення суми бюджетного відшкодування то строк проведення камеральної перевірки складає 20 календарних днів, а в інших випадках – 30 календарних днів.
Судом встановлено, що у податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2025 року, поданій 19.02.2025 (реєстраційний № 9037312927), позивачем не заявлялася сума до бюджетного відшкодування. За таких обставин, строк проведення камеральної перевірки вказаної звітності становить 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку її подання (20.02.2025).
Таким чином, у період з 21.02.2025 по 22.03.2025 включно контролюючий орган мав виключні повноваження щодо проведення камеральної перевірки або прийняття рішення про призначення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України. Отже, 22.03.2025 був останнім днем граничного строку для реалізації відповідачем права на призначення заходів податкового контролю щодо зазначеної декларації.
Натомість, ГУ ДПС у Київській області прийнято наказ № 1214-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Тренд» лише 26.03.2025, тобто з очевидним порушенням присічних строків, визначених пунктом 200.11 статті 200 ПК України. 
Вказана обставина не заперечується відповідачем та підтверджена ним під час судового розгляду справи. 
Як наслідок, сама перевірка, результати якої викладені в Акті від 16.05.2025 № 24797/10-36-07-13/42043413, була проведена у період з 05.05.2025 по 09.05.2025 також поза межами встановленого законом строку. Викладене свідчить про те, що відповідач діяв поза межами повноважень, визначених податковим законодавством, що нівелює правомірність вчинених ним дій та прийнятих за їх результатами рішень.
Положення п.200.11 ст.200 ПК України встановлюють імперативні норми і не встановлюють будь-яких винятків щодо можливості поновлення контролюючими органами таких строків. 
Так, чинним законодавством встановлені присічні строки для проведення податкових перевірок на підставі п.78.1.8 ст.78 ПК України. Закінчення відповідних строків має наслідком втрату права та повноважень на вчинення певної дії, в даному випадку – призначення позапланової перевірки.
Наказ від 26.03.2025 №1214-п як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Разом з тим, неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. 
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17.
З настанням та закінченням строку закон пов`язує виникнення, зміну та припинення суб`єктивних прав та обов`язків сторін, а тому сплив законодавчо установленого строку є юридичним фактом, що припиняє відповідне правовідношення. У контексті розглядуваних правовідносин правовим наслідком закінчення строку проведення податкової перевірки є втрата податковим органом права на призначення та проведення такої перевірки.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.10.2019 у справі №815/8539/13-а.
Крім того, дії відповідача містять ознаки процедурних порушень, оскільки, як вбачається з акту перевірки, контролюючий орган констатував факт отримання повідомлення про проведення невиїзної перевірки товариства 11.04.2025, хоча за іншими даними, які, зокрема, містяться в матеріалах перевірки, поштове відправлення було повернуто 03.04.2025 через відсутність адресата, що призвело до штучного обмеження строків для позивача, а також до неузгодженості у діях ДПС та стислі часові межі для об`єктивної можливості платника податків надати всі документи під час перевірки.
Більше того, у постановах від 24 лютого 2020 року у справі № 440/4443/18, від 27 квітня 2022 року у справі № 420/13197/20 Верховний Суд виходив з того, що, суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Разом з тим, з огляду на передбачену ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі, якщо рішення контролюючого органу мотивоване саме ненаданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.
Судом встановлено, що відповідач не надав жодних обґрунтованих заперечень щодо змісту долучених позивачем первинних документів. Відсутність зауважень контролюючого органу щодо відповідності цих документів вимогам законодавства свідчить про необґрунтованість та необ`єктивність висновків ГУ ДПС у Київській області.
Твердження ГУ ДПС у Київській області про нібито ненадання позивачем первинних документів на підтвердження показників, відображених у податковій звітності за перевіряємий період, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.
Зокрема, враховуючи повернення поштового відправлення 03 квітня 2025 року з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, суд встановив, що позивач не був належним чином і своєчасно повідомлений про призначення невиїзної перевірки. Відповідно, висновки контролюючого органу щодо свідомого невиконання позивачем обов`язків, передбачених п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, є необґрунтованими, оскільки наявні суперечливі відомості щодо дати вручення повідомлення (03.04.2025 та 11.04.2025), а фактичне неотримання кореспонденції не може кваліфікуватися як умисне ухилення від виконання законних вимог контролюючого органу в межах встановлених строків.
Більш того, позивач у судовому засіданні повідомив, що своєчасно інформував відповідача про зміну свого фактичного місцезнаходження, що не заперечувалося відповідачем у його поясненнях. Водночас відповідач не надав жодних обґрунтувань про те, що йому перешкоджало направити наказ про проведення перевірки та відповідні запити за відомою йому фактичною адресою позивача. 
На переконання суду такі дії контролюючого органу свідчать про порушення встановленого порядку витребування документів та належного повідомлення платника податків про проведення перевірки.
Відтак судом встановлено, що відповідачем не доведено обізнаність платника податків із наказом про проведення перевірки у встановлений законом спосіб. Водночас, за відсутності належних доказів отримання відповідного повідомлення факт ненадання документів не може розцінюватися як протиправна бездіяльність або умисне ухилення від виконання обов`язків, визначених п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.
Оцінюючи причинно - наслідковий зв`язок між встановленими процедурними порушеннями та правомірністю оскаржуваних податкових повідомлень - рішень судом встановлено наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Контролюючий орган при здійсненні покладених на нього функцій має дотримуватися вимог законодавства та не допускати порушення прав платників податків, а податкова перевірка повинна базуватися на принципах законності, достовірності даних, всебічного та об`єктивного розгляду зібраної інформації
Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, відповідно до якої перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки; акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
З урахуванням викладеного, недотримання відповідачем присічних строків призначення перевірки, встановлених пунктом 200.11 статті 200 ПК України, призвело до втрати ним відповідних повноважень, що зумовлює протиправність наказу про проведення перевірки та недопустимість акта перевірки як доказу, а отже, прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення є незаконними та підлягають скасуванню.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №380/11112/23.
Таким чином, суд констатує порушення відповідачем вимог підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, а також пунктів 79.2 та 79.3 статті 79 ПК України, з огляду на відсутність жодних належних та допустимих доказів правомірності прийняття наказу в межах установлених законодавством присічних строків.
На переконання суду, означені обставини є такими, що мають наслідком протиправність оскаржуваних актів індивідуальної дії, прийнятих відповідачем, оскільки вжиття контролюючим органом усіх можливих та залежних від нього заходів для дотримання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України та належного ознайомлення платника податку із наміром провести документальну позапланову невиїзну перевірку до її початку судом під час розгляду справи встановлено не було.
З урахуванням означеного, суд дійшов висновку про фактичну неможливість позивачем виконати свій обов`язок щодо надання документів, що належать до предмета перевірки або пов`язані з предметом перевірки, внаслідок неповідомлення його про проведення перевірки до її початку та під час її проведення. Порушення встановленого законодавством порядку повідомлення позивача має істотний процесуальний характер і прямо вплинуло на можливість платника податків реалізувати своє право на надання доказів, що є гарантією захисту його майнових та правових інтересів.
Отже, встановлені під час розгляду справи порушення відповідачем процедури проведення перевірки є достатньою самостійною підставою для скасування прийнятих за результатами її проведення рішень.
Водночас, незважаючи на те, що вказані обставини є достатньою самостійною підставою для задоволення позову, суд, керуючись закріпленим у статті 9 КАС України принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, також вважає за доцільне надати правовий висновок викладеним в акті перевірки твердженням контролюючого органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України, відзначаючи, що відсутність доказів належного повідомлення позивача позбавляє ці твердження юридичної сили як доказу.
Щодо вимог позивача про скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 20.06.2025 № 28315/10-36-07-13 суд зазначає наступне. 
При оцінці доводів сторін та наданих доказів підлягає врахуванню не лише формальна наявність чи відсутність окремих документів, а й їх сукупність, зміст та взаємозв`язок, а також реальний економічний характер відповідних господарських операцій.
З матеріалів справи вбачається, що надані позивачем договори фінансового лізингу, акти приймання-передачі, податкові накладні, акти виконаних робіт, видаткові накладні, рахунки та платіжні документи у своїй сукупності утворюють взаємопов`язану та узгоджену систему доказів, яка свідчить про фактичне здійснення відповідних господарських операцій, зокрема отримання транспортних засобів на умовах фінансового лізингу, їх використання у господарській діяльності позивача, передачу в оренду, а також понесення витрат, пов`язаних з їх експлуатацією та обслуговуванням.
Оцінюючи наведені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що спірні операції не мають ознак формального (документального) характеру, а характеризуються реальним економічним змістом та спрямованістю на досягнення господарського результату. Зазначені операції супроводжувалися належним документальним оформленням та здійсненням розрахунків у безготівковій формі, що узгоджується із загальними засадами ведення господарської діяльності.
При цьому витрати на технічне обслуговування, ремонт та придбання пального є об`єктивно зумовленими характером використання транспортних засобів та безпосередньо пов`язані з їх експлуатацією у діяльності позивача, спрямованій на отримання доходу від передачі таких засобів в оренду. 
Надані первинні документи у своїй сукупності підтверджують послідовність, економічну доцільність та реальність здійснення відповідних господарських операцій, що виключає підстави для висновку про їх фіктивність або удаваний характер.
Водночас суд наголошує, що питання належності та допустимості доказів у справі підлягають оцінці крізь призму суворого дотримання контролюючим органом встановленої законом процедури. Сама по собі наявність будь-яких матеріалів, зібраних під час заходів податкового контролю, не є безумовною підставою для підтвердження позиції відповідача, оскільки визначальне значення має легітимність способу їх отримання та дотримання прав платника податків.
Як встановлено судом, проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відбулося із порушенням процедурних норм та присічних строків, що нівелює правомірність самого процесу здійснення заходу контролю. За таких обставин акт перевірки, сформований за наслідками таких протиправних дій, втрачає статус належного та допустимого доказу, оскільки він складений за результатами перевірки, проведеної всупереч нормам ПК України. 
Відповідний висновок узгоджується з положеннями частини другої статті 74 КАС України, відповідно до яких обставини справи, що за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами, а також із загальним принципом недопустимості використання доказів, здобутих із порушенням встановленого законом порядку.
Отже, результати такої перевірки, зафіксовані в акті перевірки, не можуть бути покладені в основу висновків щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Викладене вище свідчить, що податкове повідомлення-рішення від 20.06.2025 № 28315/10-36-07-13, прийняте на підставі незаконної перевірки, а отже не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.10.25 № 48042/0410 та 48044/0410 суд зазначає наступне.
За результатами проведеної відповідачем камеральної перевірки ТОВ “Фуд тренд” (ЄДРПОУ 42043413) було складено Акт про результати камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість, щодо виявлених помилок (порушень) за липень 2025 від 19.09.25 № 43498/10-36-04-10/42043413. 
Згідно висновків Акта перевірки, позивачем було занижено податкове/грошове зобов`язання з податку на додану вартість на 2966963 гривень та завищено від?ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду декларації з податку на додану вартість на 6035216 гривень.
При цьому в абз. 2 розділу II вищевказаного Акта відповідач зазначає стислий зміст порушення: … не відображено у рядку 16.3 суму зменшення від?ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду відповідно до податкового повідомлення - рішення форми "В4" Nє28315/10-36-07-13 від 20.06.2025 року, винесеного за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки врученого 28.06.2025 року та узгоджено 21.07.2025 року. 
Оскільки виявлені відповідачем в Акті перевірки від 19.09.2025 порушення стосуються невиконання позивачем вимог податкового повідомлення-рішення форми "В4" №28315/10-36-07-13 від 20.06.2025, яке визнане протиправними та скасоване судом, відповідно в подальшому прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 23.10.25 № 48042/0410 та 48044/0410 також є протиправними та підлягають скасуванню. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує на необхідності реалізації принципу правової визначеності між платником податку та органом фіскальної служби, який здійснює адміністрування та контроль за сплатою податків та зборів таким платником податків, що відповідає прогнозованості діяльності суб`єкта владних повноважень. Рішення та дії контролюючого органу мають відповідати вимогам закону, й цілком закономірним та очікуваним є сподівання особи на дотримання контролюючим органом цієї вимоги. 
У разі, якщо особа постраждала від неправомірного рішення та дій контролюючого органу, особа має бути поновлена в своїх порушених правах судом відповідно до положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України. Зазначене є “правомірним очікуванням” в світлі практики Європейського суду з прав людини.
В остаточному рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Полторацький проти України” від 29.04.2003 (заява N 38812/97) зазначається, що державні органи повинні діяти “відповідно до закону”, що означає те, що діяльність державних органів повинна бути передбачувана для особи, тобто особа повинна бути здатна передбачити наслідки діяльності державних органів для себе.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснює оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили, а належність, допустимість, достовірність кожного доказу та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності визначаються судом з урахуванням предмета доказування у конкретній справі.
Водночас обов`язок суду щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи не ототожнюється з обов`язком надавати детальну оцінку кожному доказу чи кожному доводу сторін окремо. Процесуальний закон вимагає від суду наведення мотивів, з яких він виходив при ухваленні рішення, однак не передбачає необхідності формального аналізу всіх без винятку аргументів, якщо такі аргументи є повторюваними, взаємопохідними або не мають визначального значення для правильного вирішення спору.
Зазначений підхід відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду, відповідно до якої судове рішення вважається належно вмотивованим тоді, коли з його змісту вбачається, що суд дослідив обставини справи в їх сукупності, визначив юридично значимі факти та надав оцінку тим доказам і доводам, які впливають на висновок щодо прав і обов`язків сторін.
У цій справі судом досліджено всі надані сторонами докази у їх сукупності та взаємному зв`язку. Разом з тим, мотивувальна частина рішення містить оцінку лише тих доказів та аргументів, які мають істотне значення для встановлення реальності господарських операцій, правомірності формування показників податкового обліку та обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. На переконання суду доводи та докази, що не спростовують встановлених судом фактичних обставин або не впливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин, не потребують окремого детального аналізу.
Отже, відсутність у рішенні розгорнутої оцінки кожного доказу чи кожного аргументу відповідача не свідчить про їх ігнорування, а є наслідком реалізації судом принципів процесуальної економії, змагальності та концентрації доказування, з урахуванням визначених законом меж предмета доказування та повноважень суду.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Фуд Тренд” задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 20.06.2025 № 28315/10-36-07-13, від 23.10.2025 № 48042/0410, від 23.10.2025 № 48044/0410.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фуд Тренд” (08302, м. Бориспіль, вул. Січнева, буд. 1, офіс 14, код ЄДРПОУ 42043413) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5, код ЄДРПОУ 44096797) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок грн) 00 коп., відповідно до платіжних доручень від 05.11.2025 № 530, №531 та № 532.
Копію рішення направити учасникам справи

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
повний текст рішення виготовлено та підписано 08.04.2026

Суддя Панченко Н.Д.